268 



Om fuglens udseende faar man et ganske godt begreb ved at be- 

 tragte foranstaaende figur, dei' gjengiver et par i sommerdragt. Hele 

 bugsiden er hvid, oversiden og vingerne — med undtagelse af en hvid 

 plet — dyb sort. Hos hunnen er oversiden graabrun og undersiden 

 smudsighvid. Halens 2 eller 3 ytterste styrere er hvide paa yder- 

 fanen. Hannen har desuden ogsaa hvid pandeplet. 



Da dens næring saagodtsom udelukkende bestaar al insekter, ind- 

 træffer den ligesom flere andre mere udprægede insektædere om vaaren, 

 ikke førend insektlivet har udfoldet sig saapas, at den har let for at 

 skaffe sig det fornødne til livets ophold, hvilket i almindelige aar 

 gjerne er tilfældet i slutningen af april eller begyndelsen af mai. Den 

 sidst forløbné sommer observerede jeg den i Bergens omegn først 5te 

 mai, det foregaaende aar noterede jeg dens ankomst allerede 29de april. 

 Allerede straks den er kommen, blir man temmelig snart opmerksom 

 paa denne iøinefaldende fugl i haver og skovkanter, parker og lunde, 

 hvor den helst ynder at slaa sig ned. Selv i byerne er den ingenlunde 

 nogen sjelden fugl, men foretrækker her især udkanterne og forstæ- 

 derne eller større haver og parkanlæg. Her udvælger den sig gjerne 

 bestemte siddepladse, hvortil den stadig vender tilbage, og hvorfra 

 den med en utrættelig flid og en forbausende udholdenhed lader høre 

 sin enkle, fordringsløse, men ganske behagelige sang. Denne begyn- 

 der gjerne med to eller tre enkle indledningstoner og ender med en 

 besynderlig blanding af trille og kvidder, som i mange henseender 

 min der om rødstj ertens eiendommelige melodier. Mellem sine sidde- 

 pladse flyver den gjerne frem og tilbage og sætter sig sjelden uden 

 for nogle øieblikke paa andre steder. Saadanne siddepladse er i har 

 verne oftest toppen af en flagstang, gavlforsiringer, tagrender, spir 

 eller andre udstik paa de tilstødende bygninger, portaler og afstøt- 

 ningsstengler, visne, bladløse grene paa ældre trær, kort sagt ophøiede 

 steder, hvorfra den kan have fri udsigt udover sit jagtterræn. Thi 

 fluesnapperen driver sin insektfangst paa en for sin slegt karakteristisk 

 og eiendommelig maade. Fra sin udsigtsplads holder den øie med 

 alle forbiflyvende insekter, og er et saadant kommen inden en pas- 

 sende afstand, — og herpaa behøver den om sommeren aldrig at vente 

 længe, — saa gjør den hurtig et elegant sving ud i luften, snapper 

 det og sætter sig igjen tilbage paa sin plads, idet den samtidig gjerne 

 lader sin sang høre. En anden eiendommelighed, der ligeledes er 



