271 



er noget stort. Man maa naturligvis ved ophængningen ogsaa tag© 

 tilbørligt hensyn til kattene og ikke anbringe kasserne paa. steder, 

 hvor disse røvere har alt for let adgang til at komme til med sine rov- 

 gjerrjge klør. 



Den brogede fluesnappers naturlige hækkepladse er imidlertid 

 træhuUer, og saadanne foretrækker den helst, om de findes i nærheden. 

 Ogsaa her kaa menneskene forresten i mange tilfælder komme dem. 

 tilhjælp. Der findes nemlig ofte i haverne gamle trær, i hvis stam- 

 mer eller større grene, der findes hulheder, som egner sig til hække- 

 steder for baade denne og andre fugle. Ved at slaa paa stammerne 

 med en stok kan man let overbevise sig herom, og har man fundet 

 saadanne, som ikke har nogen aabning udåd, der kan tjene som flyve- 

 hul, kan man let med et bor skaffe slige tilveie. Endog hulheder, 

 hvis aabning neppe laa en meter over jorden, har jeg seet benyttede 

 af fluesnapperen ; i et af tilfældene blev dog fuglene dræbte af en kat, 

 der satte sig paa post og ventede, til fuglene skulde ind i reden. Paa 

 grund af denne forkjærlighed for træhuller tager den ogsaa gjerne i 

 besiddelse saadanne rugekasser, der er forfærdiget af udhulede stamme- 

 stykker med paasiddende bark. Fortrinsvis bebor den forskjellig© 

 løvtrær, især ældre saadanne, og kun sjelden naaletrær, sandsynligvis 

 dog kun fordi disse er mindre tilbøielige til at danne passende hul- 

 heder. Jeg har dog flere gange fundet dens rede i ældre furuer, saa- 

 ledes paa Tvedteraas ved Bergen sidstledne sommer, derimod har jeg 

 aldrig fundet den hækkende i gran. 



Redematerialerne bestaar af visne græsblade, rødder, traad, tøi- 

 stykker, uld, fjær og lignende, som den henter i redens umiddelbare 

 nærhed. Ligesom sine slegtninge er den en temmelig tarvelig byg- 

 mester, hvad der forresten gjerne pleier at være tilfældet med fugle, 

 ■der hækker paa steder, hvor det ikke kommer synderlig an paa redens 

 ydre form og udstyr. 



Eglægningen indtræffer som foran omtalt sædvanlig i slutningen 

 -af mai eller de første dage af juni; i min rugekasse lagdes den sidst- 

 forløbne sommer det første eg 30te mai. De lægges i almindelighed 

 med en dags mellemrum og oftest i et antal af 5 — 6. Farven er smuk 

 blaagrøn (spanskgrøn), og skallens overflade er aldeles glinsende glat. 

 Deies gjennemsnitlige længde og største bredde beløber sig til hen- 

 holdsvis 17.5 og 13.5 mm. Rugningen besørges væsentlig af hunnen. 



