288 



tomme kokusnødskal. W. Wyat Gill — som liavde leilighed til at 

 iagttage dem paa Karatonga i Det stille hav, og som fortalte om dem 

 i „Mittheilungen der Jenaer Geographischen Gesellscbaft" for 1889 — 

 siger: „Det er et morsomt syn, iiaar man iagttager et tog af røver- 

 krabber under marschen, mens de slæber sine skal efter sig." 



De første nøiagtigere beretninger skylder vi Darwm, som samlede 

 disse dyr jDaa Keeling- eller Ivokusøen, som dengang (april 1836) kun 

 bavde været beboet i 9 aar. Man bavde allerede tidligere børt, at 

 denne krebs steg op i pandantrærne og kokuspalmerne for at sætte sig i 

 besiddelse af frngterne, men ingen vilde tro, at dyret var istand til at 

 aabne de saa vel beskyttede kokusnødder med sine vistnok store og 

 sterke forklør, som indad er forsynede med en række hvide emaljerte 

 fremspring, som meget ligner de fra rødt tandkjød fremspringende 

 tænder. Men nu fortalte den tidligere styrmand Liesk, der hørte til 

 de første engelske beboere paa øen, ham, at han gjentagne gange havde 

 seet denne 2^1'ocedur, og at „krabben begynder med at skrælle den 

 ydre bedækning af, fiber for fiber, og den begynder altid ved den ende, 

 hvor de 3 kimhuller befinder [sig. Er dette fuldendt, saa begynder 

 krabben at hamre j^aa det ene af kimhullerne med sin svære klo, ind- 

 til den har lavet sig en aabning. Derpaa snur den sig og drager 

 ved hjælp af sine smalere bagklør den hvide eggehvideagtige magse 

 \id." Hertil føier Darwin følgende: „Jeg tror, at dette er et af de 

 merkværdigste eksempler paa instinkt, jeg uogensinde har hørt om, 

 og samtidig et yderst merkværdigt eksempel paa tilpasning mellem byg- 

 ningen af to i naturhusholdningen tilsyneladende saa langt fra hinan- 

 deu staaende gjenstande som en krabbe og en kokiispalme." 



Naturligvis vidste man allerede tidligere, at dyret hovedsagelig 

 levede af kokusnødder, thi malaiei-ne, som paa Manila og andre ste- 

 der trækker det frem af de dybe huller under trærødderne og bringer 

 det paa markedet som en meget velsmagende ret, de bemerkede snart, 

 at disse huller, som er af en kaninboligs størrelse, er udpolstret med 

 en overraskende mængde afskrællede kokusnødfibre, og paa disse lig- 

 ger dyret som paa en blød seng, hvad der maa være meget behage- 

 hgt for det, særlig under hudskiftningen. Man samler dette ophobede 

 materiale og dreier tauge af det. Men man troede, at dyret, for at faa 

 aabnet kokusnødderne, slog dem mod stene. Den egentlige fremgangs- 

 maade var ikke let at faa greie paa, da tyvekrabben paa de fleste 

 steder, hvor der bor mennesker, kun drager ud for at samle nødder 



