296 



som et besværligt, ubehageligt ildebefindende ; andre imødessr med gi-u 

 hvert aar høaannen. Lidelsen bestaar ikke blot i uafladelig nyse- 

 krampe, men endnu mere i den ustanselige kitlen, kriblen og boren i 

 halsen, næsen og øinene, som ikke giver en ro et øieblik. 



Sygdommen — thi at det dreier sig om en saadau, er utvilsomt — 

 blev først erkjendt af den høfebersyge engelske læge Bostock i 

 1819, og til hans ære har Gr. Sticker, Giessen, under navn af den 

 Bostockske somme rkatarrli saaatsige indførfc den i den viden- 

 skabelige medicin (Nothnagel, „Specielle Pathologie und Therapie", 

 Wien). Den tyske lærde Phobus' undersøgelser i 50aarene af for- 

 rige aarliundrede viste allerede den iagttagelse, at den kvindelige slegt 

 merkværdig nok angribes langt sjeldnere af høfeberen end den mand- 

 lige, ligesaa, at sygdommen næsten udelukkeude tilhøier de dannede 

 klasser, og landsfolk næsten fuldstændig forskaanes for den. Først for 

 10 aar siden har den engelske læge Blackley erkjendt sygdommens 

 aarsager, idet han eksperimentelt kunde fremkalde høfeber — «hay 

 fever" — ved pollenkornene fra 7(3 blomsterplanter. Om nu syg- 

 dommen fremkaldes ved ren mekanisk-fysikalsk irritation af slimhinden, 

 eller om høfeberen beror paa en infektion, hvorved pollenkornene kun 

 spiller en formidlende rolle, — en anskuelse, som ogsaa V. Helm- 

 holtz og ligeledes nu Cl. Sticker hykler — er endnu uafgjort. 



Egte høfeber er, saavidt man nu kan se, ikke helbredelig, Iige- 

 saahdt som alle forsøg paa at hærde slimhinderne mod høfebertiden 

 har vist sig at have nogen nytte ; utallige lindringsmidler er aliigevel 

 anbefalet („Internat. Centralbl. fiir Laryngologie, Rhinalogie und verw. 

 Wissenschaften" Berlin). Heldigvis forsvinder sygdommen sammen 

 med aarsagen, henholdsvis lader man aarsagen forsvinde. Englænderne 

 foretager hj^-ppig lange søreiser for at undgaa høfeberen, for Tyskland 

 er det sikreste tilflugtssted Helgoland eller syden. Den engelske her- 

 tug af Richmond og Gordon, som var særlig modtagelig for høfeber, 

 lod sig bygge et slot i grevskabet Sussex, hvor han opholdt sig om 

 forsommeren, de her mod havet jevnt heldende bakker bærer ikke 

 græs, men en mosevegetation, som ikke fremkalder høfeber. I Tysk- 

 land har man iagttaget, at sygdommen ofte forsvinder allerede paa 

 overfarten til Helgoland, mens den, hvis man afbryder opholdet for- 

 tidlig, vender tilbage allerede i den første time, man opholder sig 

 paa fastlandet. 



