298 



sin tørst med nøier deu sig til nød med uklart sumpvand, naar klare 

 bjergbække, som den foretrækker, ligger for langt borte fra dens 

 opholdssted. Med stort behag vælter den sig om sommeren i myrene, 

 dels for at afkjøle sig, dels for at værge sig mod de plagsomme 

 fluer og klæg. Omendskjønt det er et tungvindt d}^-, saa er det dog, 

 saasnart det gjælder, meget behændigt og løber raskt. Den kaukasiske 

 urokse klatrer endog med stor lethed opad steile bjergvægge. De 

 sterke og tætte ben egner sig meget godt hertil, saa meget mere 

 som dens hove er høiere og smalere end den lithauiske urokses. 



Det lykkes i almindelighed ikke jægeren let at bemægtige sig en 

 af disse dyr. Saaledes anstrengte i 1887 den jagtsporten ivrig hengivne 

 englænder Littledale sig, efter at have faaet den allerhøieste be- 

 vilgning, forgjæves for at nedlægge en urokse. Ligesaa lidet 

 held havde han 1888. Først i 1891 lykkedes det ham ved den be- 

 kjendte wisentjæger L ab as au' s hjælp at nedlægge to dyr. Van- 

 skeligheden ved wisentjagten skyldes navnlig den overordentlig fine 

 lugt og forsigtigheden hos denne vilde okse, der ligesaagodt kan se 

 som høre. Kun tilfældigvis og under særlig gunstige betingelser skal 

 det være jægeren muligt at snige sig ind paa den. Bliver uroksen 

 opskræmt, saa flygter den meget langt væk ; ofte flj^gter den omtrent 

 10 km. bort, hvorved det navnlig i fjeldene bliver meget vanskeligt 

 at forfølge den. Trods sin uhyre kraft er den fredelig, bange og sky; 

 aldi'ig anfalder den mennesket uden foranledning, men griber til flug- 

 ten, saa snart den har faaet øie paa det. Kun den haardt saarede 

 urokse kaster sig undertiden mod sin forfølger. Ogsaa koen 

 bliver farlig for mennesket under kastetiden, som falder i slutten af 

 mai eller begyndelsen af juni, naar man nærmer sig det skjulested, 

 som den har udvalgt til midlertidig beskyttelse og pleie for den ny- 

 ankomne; i et saadant tilfælde tramper den simpelthen sin fiende ned. 

 Om den dødelig saarede kaukasiske urokse forsikrer S c h i 1 d e r, at 

 den brøler høit; hos den lithauiske er dette hidtil ikke iagttaget, 

 denne forholder sig under alle omstændigheder taus. I brunsttiden, 

 d. v. s. slutten af august og begyndelsen af september, fører de 

 lithauiske okser bitre kampe om besiddelsén om hunnen ; ogsaa en 

 umiskjendelig moskuslugt er dyrene egen under denne periode. Begge 

 disse ting kunde ikke bemerkes hos den kaukasiske wisent. Denne 

 synes ogsaa at have svagere horn, kortere ben, Ij^sere haarbeklædning 

 og mindre udviklet manke end dens lithauiske slegtuing. Ogsaa 



