. 300 



end at det er mig en glæde fra norsk side at se leveret et saadant 

 bidrag til vor knndskab om Skandinavien efter istiden. 



Paa nogle faa sider at gjengive hovedindholdet af et saa stort 

 arbeide er meget vanskeligt; men jeg vil dog forsøge i korte drag og 

 paa en saa almenfattelig rnaade som mulig at skizzere udviklingen i 

 Kristianiafeltet efter istiden. 



Soin det vil være bekjendt, strækker der sig paa begge sider af 

 Kristianiaf jorden (Fredrikshald — Moss og Horten — Larvik) store grus- 

 rygge, der har været betragtet som endenioræner for den indlandsis, 

 som under den sidste istid dækkede landet. Disse moræ.ner (raerne) 

 er i det sidste opfattet som yderste grænse for isens udbredelse. Forf. 

 viser, at de kun kan opfattes som dannede under en stans i isens 

 retræt, og mener, at isen, da den liavde sin største udbredelse, endog 

 delvis har strakt sig udenfor landfladens grænse. Delvis udenfor og 

 delvis paa raerne er der afsat lerafleiringer, som viser sig at indeholde 

 kun arktiske saltvandsmoliusker. Efter de fossiler, som findes, deles 

 de i de tre grupper 1) ældre og 2) yngre yoldialer samt 3) ældre 

 arealer. De dyreformer, der findes i disse afdelinger optræder i nuti- 

 den i følgende havstrøg : 1) Det kariske hav (aarstemp. = -f- 8 — 9 ^), 

 2) Havet ved Spidsbergens vestkyst (aarstemp. = -i- 5 — 7 ^) og 3) 

 Havet vest for "Novaja Semlja (-H 3 — 4 ^). Under lignende klimatiske 

 forhold maa de tre ovennævnte lerafleiringer engang være afsatte. 



Efterat bræen i længere tid har staaet ved dette ydre ra, trækker 

 den sig forholdsvis hurtig tilbage til den linje, der nu markeres af det 

 indre ra (en morænerække Svelvik — Aas), hvoi- bræens afsmeltning 

 stanser, mens morænerne af sættes. Herunder stiger temperaturen; 

 thi af fossiler-ne i lerafleiringerne fra denne tid (midlere arealer og 

 ældre portlandialer) er % arktiske og Ve boreale. De klimatiske foi-- 

 hold maa nærmest have svaret til Ostfiumarkens og Det hvide havs i 

 nutideu (aarstemp. = -|- '/2 'r- 2 °). 



Under den fortsatte tilbagerykning af indlandsisen til henimod 

 Kristianiadalens moræner er klimaet nærmest at sammenligne med Øst- 

 finmarkens (-{- Y2 ")• Under retræten videre mod det saakaldte epi- 

 glaciale trin, der bestaar af de mægtige moræueafleiringer foran Øst- 

 landets store sjøer (Mjøsen, Randsfjord 0. s. v.), og under afsætnin- 

 gen af dette er klimaet som Vestfinmarkens (aarstemp. = -\- 2 °j. 



Forf. mener, at landet i slutningen at den interglaciale periode (den 

 varme tid mellem de to istider) laa opimod 200 m. høiere end nu og 



