309 



Men naar den grumme strøm saa haver gjort sin vilje, 

 det uregjerlig hav begynder sig at stille, 

 da flyder stokken o]), lor bølgen splintret driver, 

 og hvad slags bad det var, den straks tilkjendegiver.''^) 

 Noget senere end Arrebo skildrer Petter Dass Moskenstrømmen 

 paa følgende maade -) : 



„Naar maanen fremtriner ved fuld eller ny, 



da høres omkring en forfærdelig gny, 



at haaret jjaa hoved maa ryste, 



og ofte saa skrækkelig tager afsted. 



at landet og husene skjælver derved, 



som skyen ved torden skuld' bryste; 



og sker det, at vinden er strømmen imod, 



da reises de bølger i dybeste flod 



saa høie som klippernes toppe. 



Skuld' nogen fordristes at fare der da. 



han reiste der aldrig med livet ifra, 



men maatte til bunden nedhoppe." 

 Efter at ha refereret Arrebo's teori om den undersøiske port, som 

 våndet skulde strømme igjennem, siger samme forfatter: 



„ Naturen os lærer det bedst at forståa. 



hvor strømmen sin magt monne tåge : 



Jo fortere havet ved voksende vand 



spadserer ved fjorder og fylder den strand. 



jo fortere gaar det tilbage. 



Er hundene Ayhe. som indenfor er, 



og ude ved gabet er grunder og skjær, 



da vil jo naturen det lære: 



Jo dybere bunde, jo sagtere fart, 



i grundeste vande gaar strømmen jo hardt, 



og ved sig ei selv at regjere." 

 Endskjønt Saltstrømmen paa ingen maade staar tilbage for sin 

 rival, snarere omvendt, har den dog aldrig været gjenstand for saa 

 fantasifalde overdrivelser. Nordlands digter lader den dog vederfares 

 ret, naar han siger^): 



^) Retskrivningen er lier adskillig- moderniseret. 

 -) Nordlands trompet (Erichsens udgave), p. 172. 

 ^) Nordlands trompet, p. 1.58. 



