311 



springe ovex' paa stenene. Dog fordres hertil vorsomhed og smidighecl; 

 thi hvis man glider, er livet borte, da strommen mellenr stenene er 

 meget dyb. Formedelst den ujevne bnnd er den farlig at besegle, naar 

 den lober stærk. da man let kan stode an mod en klippe eller sten, 

 og den kan af saadan aarsag ikke befares uden paa smaa baade." 



Rosenvinge nævner altsaa. at der i Saltstrommen paa hans tid 

 foregik fiske efter sei, kveite og smaatorsk. Axel Hagemann, som og- 

 saa nævner Skjerstadf jordens fiskefattigdom, omtaler Saltstrommen som 

 fordelagtigt fiskested for sei og ner.\) Hagemann meddeler desuden, 

 at strømlivirvlerne tager ueren og kaster den sprængt paa st]-anclbred- 

 den, „livor man sanker den i tdndevis". Ifølge samme forfatter tog 

 strømhvirvlerne engang en dalværing under med hans baad, som han 

 klamrede sig til under nedfarten. Om en stund kom baad og mand 

 op igjen. Manden fik atter se sine venner, og det første, han da sa, 

 var: .,Kors og kors for al den sei. jeg saa!" Hvilket siden gik som et 

 ordsprog i Saltens bygder. Det at saltværingerne plukker uer, som er 

 opkastet af Saltstrømmens hvirvler, er en nordlig ekvivalent til profes- 

 sor Grassis indsamling af aalelarver (leptocephaler) i Messinastrædets 

 klassiske strømhvirvler. 



Med al sin overdrivelse indeholder dog de gamle beretninger om 

 „malstrømmene" ogsaa antydninger til en virkelig forstaaelse af strøm- 

 menes sande aarsag. Arrebo siger saaledes, at de „maanens verk for- 

 retter", og Petter Das3's beskrivelse er saa god, at den ialfald i en- 

 kelte punkter neppe kan gjøres bedre den dag idag. Det er særlig en 

 ting, som i høi grad har været gjenstand for overdrivelse, nemlig 

 hvirvelfænomenet. Nogen egentlig forklaring paa dette har jeg heller 

 ikke set. Alle de strømme, som i løbet af et døgn skifter retning, 

 sammenfattes under begrebet „tidevandsstrømme-'. I alle vore fjorde, 

 i skjærgaardens sund, ja selv udenfor de ytterste holmer og skjær fore- 

 kommer en sterkere eller svagere strøm, som sjelden er konstant i 

 løbet af et døgn. Det er regelen, thi man har eksempler paa, at en 

 flere dages kuling kan bringe våndet til for en kortere tid at strømme 

 iud ad en fjord, men selv i et saadant tilfælde vil der ofte ske et strøm- 

 skifte langs fjordens bredder. Da nu flodhøiden ved vort lands nord- 

 lige kj^ster er meget større end ved Nordsjøens og Skageraks strand, 

 er det ganske naturligt, at de sterkeste strømme findes nordpaa. Selv 



^) Blandt lapper og biimænd, Kristiania 1889, p. 15. 



