334 



stiansund. Eksemplaret indleveredes til denne bys latinskole, i hvis 

 samlinw professor Collett opdag^ede det i 1899. Denne art hører 

 lijemme ved Azorernej desuden er den lunden i Sargassohavet. 



J. G. 



Boganmeldelser. 



Norges geologiske iindersøgelse, aarbog for 1900. Aarbo- 

 gen indeholder endel mindre og større afhandliuger, der alle skriver 

 sig fra undersøgelsens bestyrer, dr. Reusch. Afhandlingerne er: 1) 

 „Nog]e optegnelser fra Værdalen", der omhandler det store Værdals- 

 skred, de gamle ndgledne masser, mælerne ved Reppe, udgravningerne 

 ■af elven ovenfor Hærfossen samt et tillæg om skjælrester. 2) „Jord- 

 faldet ved Mørset i Stjørdalen" (16de august 1893). 3j „Høifjeldet 

 mellem Vangsmjøsen og Tisleia (Valdres)" ledsaget af et geologisk kart 

 over egnen. 4) „Listerlandet". 5) „En notis om istidsgruset ved 

 Lysefjordens munding". 6) „En forekomst af kaolin og ildfast ler ved 

 Dydland nær Flekkefjord". 7) „Skjærgaarden ved Bergen" med kart. 



8) „Oplysninger til Blakstads jordbuudskart over Trondhjems omegn". 



9) „Nogle bidrag til forstaaelsen af hvorledes Norges dale og fjelde 

 er blevne til". Der knytter sig navnlig til denne sidste af handling 

 adskillig interesse. I en indledning gives først under henvisning til. 

 hvad der tidligere er gjort paa dette omraade, endel almindelige bemerk- 

 ninger om dannelse af dale og fjelde i Norge. De saakaldte hænge- 

 <Jale, d, v. s. sidedale, hvis munding ligger over hoveddalens buud, 

 opf åttes som bevis paa en sterk giacial erosion. Vore f jorde an tåges 

 ikke dannede ved en enkelt proces, men opfattes som resultatet af 

 interglacial vanderosion og bræerosion, hvad der nærmere paavises, 

 tnaa have været tilfældet for Sørfjordens vedkommende. Vore høi- 

 fjeldsflader betegnes som peneplains (norsk: peneplaner), hvorved for- 

 staaes landoverflader, der næsten ser ud som sletter, d. v. s. de er 

 fremkomne ved en vidt fremskreden erosion -af et gammelt land, hvis 

 overflade da blir svagt bølgeformig med^ brede, ofte uregelmæssig 

 forløbende og lidet dybe dale. I strøget n. ø. for Hardangerfjorden 

 mener forfatteren at kunne paavise to „peneplains" af forskjellig alder. 

 Det underste og jmgste dannes af Viddas smaabølgede overflade, mens 



