344 



Deres fordeling over landet giver ellers et lignende billede som fig. 1 

 og fig. 2. En linje for 20" gaar adenfor Norges kyst til Vestlofoten, 

 over Vesteraalen og nordenom Nordkap til mundingen af Varanger- 

 fjorden. I Nordamerika gaar 20" op til den G8de breddegrad, og i 

 Sibirien til den 75de breddegrad sdndenfor kap Tsclieljuskin. 



Evig frosen jord i Norge. 



Af dr. Haiis Reusch. 



Et velkjendt fænomen er Sibiriens evigt tælebundne jord, der om 

 sommeren tør i overfladen, saa vegetationen, tildels endog ager og eng, 

 kan faa en kort voksetid. Flere gange har det været omtalt, at der 

 ogsaa hos os kan forekomme stadigvarende tæle i enkelte dele af visse 

 rayrstrøg. Jeg har selv i min lille bog „Folk og natur i Finmarken" 

 af bildet og beskrevet nogie tuer, som, for tuer at være, ei' kjæmpe- 

 mæssig store og altid er frosen indvendig, mens mj-ren forresten, som 

 de stikker op af, er blød. Senere har torvmester Dal heri ,,Naturen" 

 1896 omtalt tæle i myren paa Dovrefjeld. Ved i sommer at grave i 

 en tue (Y^ m. høi) i vest for Karasjok fandt jeg den indvendig at be- 

 ståa af frosen sort opsmulret træ og mose og en del ren is, der an- 

 tagelig holder sig hele aaret. Aarets middeltemperatur i Karasjok er 

 -i- 2.8" C. Paa Karasjok kirkegaard, hvor jorden bestaar af sand, 

 tør derimod grunden op om sommeren. Sandet og gruset, hvoraf man 

 til et dyb af 8 m. har vasket guid, ved elven Sargijok i Finmarken 

 er heller ikke frosen, i ethvert tilfælde gaar tælen bort i august. Det 

 ser saaledes ikke ud til, at jord, hvor våndet har afiøb, er stadig fro- 

 sen i de lavere dele af Finmarken. At isen holder sig inde i tuerne 

 paa myrer, skyldes særegne omstændigheder, hvoriblandt den, at smul- 

 i-ende mose er en fortræffelig varmeisolator. Det mangler forresten 

 ikke meget paa, at jorden skulde holde sig evig frosen paa Karasjok 

 kirkegaard. Da det er besværligt at faa gravene opkastede om vin- 

 teren, laver man om høsten istand et rummeligt hul, hvori ligene ned- 

 sættes om vinteren, eftersom folk dør. Legemerne blir snart stivfrosne, 

 og saafremt man om vaaren kaster fællesgraven til, føi de tør, begra- 

 ver man følgelig et antal isklumper. Nu har det hændt indtil en ti 

 aars tid efter en begravelse, at man har fundet gamle lig frosne og 



