340 



har gallegange, i spytkjevtleme spytgange. En kjertel, som ikke havde 

 nogen udfdrselsgang, kunde, mente man, ikke frembringe noget sekret, 

 der var af betydning for legemet. Vore anskuelser har i den senere 

 tid paa dette punkt ganske forandret sig. Vi ved nu, at legemets 

 stoi'e kjertler ikke alene har til opgave at levere et sekret. De dan- 

 ner ved siden deraf ogsaa andre stoffe, der er af stor betydning for 

 organismen, og som de afsondrer direkte til blodet. Leveren laver 

 ikke bare galde, den danner ogsaa glykogen*) af det sukker, som er 

 i blodet. Denne ,,indre sekretion", som ikke kommer frem af 

 kjertelens gange, men derimod tilføres blodet, er af langt større vig- 

 tighed for legemets trivsel end den „ydre sekretion". 



Skjoldkjertelen har ingen ydre sekretion, men kun en indre saa- 

 dan. Dens sekret, colloidet, gaar direkte ud i de lymfe- og blodkar, 

 som omspinder folliklerne; man har kunnet paavise den colloide masse 

 i blodkarrene omkring folliklerne. Den erkjendelse, at skjoldkjertelen 

 har en indre sekretion, var frugten af kliniske (o : ved sygesengen 

 gjorte) og eksperimentelle undersøgelser, og den har gjort, at man har 

 opgivet de tidligere mekanfsk-fysikalske teorier for kjertelens funktion 

 og er gaat over til en væsentlig kemisk opfatning. De mænd, der har 

 fremkaldt denne omvæltning. er Koch er og Reverdin; de meddelte 

 i 1882 uafhængig af hinanden den iagttagelse, at et menneske, hos 

 hvem den strumøst degenererede**) skjoldkjertel var fuldstændig fjernet 

 ved operation, blev syge og under stadig tiltagende afkræftelse tilslut 

 døde; disse mennesker frembød en række ganske eiendommelige syg- 

 domstegn. 



Man kau dele de sygelige fæucmener, som optræder hos lolk, hvis 

 strumøst forandrede skjoldkjertel er fjernet, i 3 grupper. For det første 

 kommer der nervøse forstyrrelser, træthéd, svaghedsfølelse og 

 skjælven. Den syges sjælstilstand forandres: han mister sin aandelige 

 livlighed, blir ligegyldig, apatisk (sløv) hgeoverfor omgivelserne ; hu- 

 kommelsen tager af, sproget og alle bevægelser blir langsomme; han 

 tænker ikke Itenger saa raskt som før, forestillinger dannes trægt, og 

 samtidig indfinder der sig en stadig tiltagende viljessvækkelse. Time- 

 vis kan de syge sidde og stirre dumt frem for sig, ude af stand til 

 at beslutte sig til de allersimpleste handlinger. Denne forstyrrelse i 



*) En inelleniting mellem stivelse og sukker; det er dette stof, musklerne 

 væsentli:j bvugev til at tVembringe mekanisk arbeide af. 0. anm. 



**) D. v. s. af struma eller krop ødelagte. 



