351 



skjoldkjertelen at fjerne den i sin helhed, men altid lade dei' være en 

 liden rest igjen. Naar man gjør det, kommer der ingen kachexi. 



De forskninger, som Kochers og Reverdins arbeider gav anled- 

 ning til, havde til hensigt dels ved eksperiment og dels ved iagttagelse 

 ved sygesengen at bringe paa det rene, om skjoldkjertelen virkelig 

 havde den betydning for livet, som det blev paastaaet. Man kunde 

 da enten søge at fastslaa, hvilke fænomener der optraadte, naar kjer- 

 telen ikke længere arbeidede, ellei- søge at finde ud følgerne af, at dens 

 virksomlied var forsterket. Man begyndte med det første : fjernelse 

 af kjertelen. 



Allerede i 1859 havde fysiologen Schiff tåget bort skjoldkjer- 

 telen paa hunde og seet, at dyrene efter en tids forløb gik tilgrunde. 

 Han forfulgte imidlertid ikke spørgsmaalet længere, og først i 1883 

 ^jenoptog han ved siden af en hel række andre videnskabsmænd under- 

 ■søgelserne. Resultatet blev en fuidstændig bekræftelse af Kochers og 

 Jleverdins paastand, at skjoldkjertelen var et livsvigtigt organ, idet 

 flertallet af dyrene døde nogen tid efter operationen. Men med hen- 

 syn til sygdomsforløbet viste der sig en paafaldende forskjel niellem 

 de forskjellige dyrearter. Kjødædende dyr (carnivorer) som hunde og 

 katte dør i løbet af nogle dage (katte 1 — 1 ; hunde 9 — 20) af sterke og 

 hyppige kramper, slige som vi omtalte hos mennesket (tetani). De 

 eiendommelige hudforandringer kommer ikke til udvikling, paa grund 

 af at sygdoramen forløber saa hurtig ; men derimod indfinder der sig 

 •en voldsom kachexi og ligesaa psykiske (sjælelige) forandringer, dyrene 

 ■er forstemte, sørgmodige og tilsidst ganske sløve. 



Hos planteædere (herbivorer) som gjed, faar o. a. forløber sygd om- 

 men derimod kronisk, enclnu mere end hos mennesket. Krampe ser man 

 overhovedet ikke hos disse dyr, mens de hos mennesket dog er ret hyp- 

 pige, om end ikke saa heftige og aldrig saa regelmæssige som hos kjød- 

 «dere. Forøvrigt viser imidlertid herbivorerne alle tegn paa kachexia 

 strumipriva : idioti, kachexi og hudforandringer i en tilslut ganske 

 overordentlig udpræget grad. 



Aber, der ligesom mennesket spiser baade kjød- og planteføde 

 (omnivor = altædende), forholder sig som mennesket og ind tager lige- 

 som dette en mellemstilling mellem kjød- og planteædere. 



At denne paafaldende forskjel i sygdomsbilledet hos de forskjel- 

 lige d}'r virkelig er betinget i fødens sammensætning. kan man direkte 

 '. evise. Fodrer man hunde og abei» med kjød, sæiiig raat kjød, saa 



