352 



dør de meget hurtigere, end om man lader dem faa plantekost og melk. 

 Paa samme maade kan man ogsaa hos mennesket mildne syg lommen 

 ved at give planteføde eller melk og forbyde nydelsen af kjød; syg- 

 domstegnene indfinder sig da senere. 



Fugle og gnavere taaler merkelig nok, at man tager bort dei-es 

 skjoldkjertel ; det har ikke den mindste virkning paa dyrenes sundhed. 



Hos mennesket taler man som nævnt om en kachexia strumipriva, 

 fordi kjertelen, naar den fjernes, altid er strumøst forandret; den syg- 

 dom, som dj/rene faar efter fjernelsen af den normale skjoldkjertel, 

 kaldes kachexia thyreo-priva ; men i sit væsen er begge disse tilstande 

 identiske. 



Der reiste sig dog snart indvendinger mod disse resultaters rig- 

 tighed ; man mente at have iagttaget, at folk, hos hvem angivelig hele 

 kjertelen var tåget bort, dog ikke fik kachexia strumipriva, og at det 

 heller ikke sjelden hændte, at dyr, paa hvem operationen var udført, 

 forblev ganske friske eller kun forbigaaende var noget syge. Altsaa 

 kunde alligevel ikke kjertelens betydning være saa stor, og man søgte 

 forklaringen paa kachexien i beskadigelser af nerver paa halsen under 

 operationen o. a. ting. Herimod kan man dog indvende følgende : 

 Enten er i de omtalte undtagelsestilfælde ikke ganske hele kjertelen 

 tåget bort, og den lille del, som er blevet tilbage, har været tilstrække- 

 lig til at udføre det arbeide for legemet, som skulde gjøres. Eller 

 selv om den lille rest ikke var tilstrækkelig, saa saa man, at den, før 

 der endnu indfandt sig tegn til kachexi, voksede og blev større, saa at 

 den kunde erstatte det, som var fjernet. En saadan forstørrelse af en 

 gjenværende rest af kjertelen er sogar regel og synes at indtræde ifølge 

 almindelige biologiske love. Ethvert organ forstørres nemlig, naar 

 der af en eller anden grund stilles større fordringer til dets virksom- 

 hed. En muskel, som arbeider, tiltager i omfang ; fjerner man den 

 ene nyre, saa vokser den anden, saa den alene kan gjøre begges arbeide, 

 og paa samme maade med den lille stump skjoldkjertel, naar den blir 

 nødt til at udføre det, som egentlig hele kjertelen skulde gjort. Dette 

 er virkelige kjendsgjerninger, og det forklarer ogsaa de tilfælde, hvor 

 der kommer en forbigaaende sygdom, som • derpaa forsvinder uden 

 nogen behandling, idet nemlig kjertelresten en tid har været for liden, 

 men senere, naar den er vokset og blevet større, kommer atter alt i 

 rigtig gjænge. Og selv om man er sikker paa at have fjernet hele 

 kjertelen, saa har man, som vi orntalte, i reserve de saakaldte bikjertler. 



