353 



En række forskere har kunnet bevise, at det i flere tilfælde var disse 

 bikjertler, som hindrede, at dyret blev sygt, idet kachexien nemlig ind- 

 fandt sig, saasnart bikjertlerne ogsaa toges bort. Men da bikjertlernes 

 antal og beliggenhed ikke er ganske konstant, saa kan man ikke i et- 

 hvert tilfælde med sikkerhed forudsige virkningen af, at hovedkjertlen 

 fjernes. 



Ved eksperiment kan vi kun sætte kjertelen ud af virksomhed, 

 derved at vi tager den bort. Naturen selv kan opnaa det samme, ved 

 at kjertelen ødelægges af en eller anden sygelig proces. Resultatet 

 maa i begge tilfælde blive det samme: nemlig optræden af de tidligere 

 nævnte sygelige fænomener. Og vi maa altsaa vente at finde disse 

 symptomer hos folk, hvis skjoldkjertel er syg, saa den ikke kan virke 

 ordentlig. Nu kan man ikke se paa kjertelen, om den er holdt op at 

 virke, ja ofte er vi ikke heller istand til i levende live at af gjøre, om 

 den er syg eller frisk, og vi er derfor nødt til at anstille undersøgelsen 

 paa den maade, at vi hos alle mennesker, som maatte frembyde syg- 

 domstegn, der ligner kachexia strumipriva, ser efter, om vi skulde 

 finde nogen forandring i kjertlen. 



Der gives nu virkelig visse sygdomme, som ligner kachexia strumi- 

 priva ; vi skal kortelig gjennemgaa dem. 



I aaret 1873 har O r d og nogle aar senere Gull beskrevet en 

 sygdom, der hyppigst findes hos kvinder af midlere alder, uden at man 

 kan paavise nogen aarsag til dens optræden ; den sætter langsomt ind 

 og forløber yderst kronisk, stadig fremadskridende ; den karakteriseres 

 ved tiltagende aandelig svækkelse, opsvulmning af huden paa forskjel- 

 lige steder paa kroppen, navnlig i ansigtet og paa ekstremiteterne samt 

 en række ernæringsforstyrrelser som haaraffald, temperaturnedsættelse, 

 ophør af transpirationen, blodfattigdom o. s. v. Ord kaldte sygdom- 

 men myxødem (myxa = slim ; ødem = vattersot) (fig. 2), fordi huden 

 ser ud som vattersottige folks hud ; forandringerne skyldes dog ikke 

 vædskesamling, men en slimagtig forandring af underhudsvævet. Paa 

 grund af hudforandringerne kaldte C h a r c o t sygdommen "kachexie 

 pachydermique" (pachys = tyk ; derma = hud). H a d d e n havde 

 allerede i 1880 gjort opmerksom paa, at skjoldkjertelen ved myxødem 

 var liden ; men han anede ikke, at dette havde noget at gjøre med 

 sygdommens aarsag. R e v e r d i n fandt det imidlertid paafaldende, 

 hvor lige kachexia strumipriva og myxødemet var hinanden og erklæ- 

 rede derfor begge sygdomme for identiske, idet han foreslog at kalde 



Naturen 1901. 23 



