lAN 9 130^ 



Snorre Sturlason og de norske fiskerier. 



At 0. Nordgaard. 



Under gjennemlæsningen af Gustav Storms udrnerkede oversæt- 

 telse af Snorres kongesagaer har jeg merket mig endel steder, hvor et 

 eller andet fiske omtales. Jeg vil dog ikke indestaa for, at jeg under 

 denne min fritidslæsning har faaet med alle steder, hvor der streifes 

 ind paa nævnte omraade. Det er heller ikke meningen, at den lille 

 skildring skal betragtes som led i ''fiskeriundersøgelser" ; thi det tør 

 vel være sikkert, at i saadant øiemed har man fortrinsvis at søge sit 

 materiale paa sjøea og ikke i biblioteker og arkiver. Men paa den 

 anden side har historiske oplysninger om vore fiskerier utvilsomt sin 

 betydning. Det gjælder her, hvad man med sandhed kan sige om 

 historie i det hele tåget, at kjendskabet til det, som var, leder til en 

 bedre forstaaelse af det, som er. 



En af de første oplysninger om norske fiskerier findes forresten 

 ikke hos Snorre, men i Eigils saga. Der berettes*) om Grim Kvel- 

 dulfsøn fra fjordene, ogsaa kaldt Skallagrim, at han om vinteren drog 

 med mange huskarle ud paa en skude paa sildefangst. Det er noksaa 

 sandsynligt, at fangsten gjaldt vaarsild. I ethvert fald tør det være 

 sikkert, at Skallagrim, som drev sildefiske her paa Vestlandet i aarene 

 før 878, da han emigrerede til Island, er den første vestlandske note- 

 bas, som vi kj ender navnet paa. Ogsaa. Grims bror, Torolf, var meget 

 om sig som fangstmand. Som Harald Haarfagres hirdmand og ved 

 sit venskab til den helgelandske hrtvding, Baard Brynjolfsøn til Torgar 

 (det nuværende Torget), kom Torolf i besiddelse af baade sidstnævnte 

 eiendom og gaarden Sandnes paa Alstenøen. Han vekslede med at 

 bo paa disse gaarde, og her var det, at han ifølge Eigils saga "lagde 



*) Se N. M. Petersen, Islændingernes færd hjemme og ude, 3die udg. ved 

 Verner Dalilerup og Finnur Jonsson, p. 56. 



Naturen lOOl. '-^-t 



