371 



Snart bedredes dog aaringerne ; tiii Snorre fortæller,-) at "den 

 første vinter, da Haakon Jarl raadede for landet, gik silden op rundt 

 hele landet, og om høsten forud havde korn vokset overalt der, det 

 havde været saaet. Men om vaaren skaffede man sig frøkorn, saa at 

 de fleste bønder saaede sine jorder til, og det tegnede sig snart til et 

 godt aar." Aaret 970 har saaledes været et vidmerkct sildeaar, og 

 man faar indtryk af, at sildefisket har slaaet bra til i løbet af Haakon 

 Jarls, Olav Trygvesøns og Olaf den helliges regjering. 



Snorre**) beretter f. eks. om Erling Skjalgsøn, at „nogle af sine 

 frigivne viste han til sildefiske og nogle til anden virksomhed ; nogle 

 ryddede skoger og gjorde sig gaarder der." Her faar vi nøre om 

 sildefiske paa Vestlandet, men der har ogsaa paa Østlandet fundet silde- 

 fiske sted paa Olav den helliges tid; thi Snorre***) meddeler, at kon- 

 gen "forbød al vareførsel fra Viken op til Gautland, haade sild og 

 salt; det kunde gauterne vanskelig undvære." Samtidig har utvil- 

 somt skreifisket i Lofoten floreret. Af sagaen j) faar vi vide, at As- 

 bjørn Selsbane fra Trondenes havde faret i Vaagastevne med en hyr- 

 ding og omtrent 20 mand. Sammesteds fortælles, at da kongens hird- 

 mand, Asmund Grankelsøn, som havde havt et erende til Langøen i 

 Vesteraalen, seilede sydover langs land, saa mødte han skibe af Vaaga- 

 flaaden. Alt dette tyder paa et større kjøbstevne, som rimeligvis har 

 fundet sted paa den tid, da fisken blir tør (i juni maaned).-|"|-) 



Asmund Grankelsøn, som var søn af en rig bonde paa Helgeland, 

 var ved sine glimrende personlige egenskaber kommen i stor yndest 

 hos kongen, og efter nogle aars tjeneste fik han syssel paa Haaloga- 

 land, halvt med Kaarek i Tjotta. Denne havde gjort krav paa et ud- 

 vær, som i lang tid havde ligget til den gaard, Grankel eiede, og havde 

 i nogle aar havt alt gavn af været. Selve striden om været har mindre 

 interesse paa dette sted, men jeg vil fæste opmerksomheden ved 

 Snorresff j) oplysning om, at der til Grankels gaard hørte et udvær 

 som laa ud imod havet. 'Der var sæl og fugl at veide, et egvær og 

 fiskevær." Hvor Grankel boede, nævnes ikke i sagaen, men det frem 



*) S. U:'^. 

 **) S. 244. 

 ***) S. 2Z.9. 

 t) S. 383. 



tt) Vaao;an omtales tiere gange ni Snorre, deriblandt i Magnus.sønnernes 

 saga, p. 684. 



ttt) S. 419. 



