374 



krat. Nøiagtig undersøger den hvert træ, idet den begynder nede ved 

 roden og fortsætter i uregelmæssige kast og sving opover stammen, 

 hakkende og pikkende, hvad den kan finde af føde under barkskjæl- 

 lene. Ofte sidder den som en spætte paa træstammen, støttende sig 

 med halen mod denne. Under hele denne sin travle færd lader den 

 høre sin vakre lokketone, der klinger saa munter og fornøiet i de 

 ødslige skove og lyder omtrent som tritely-tritely-tritely, eller, naar den 

 blir opmerksom paa noget og kommer i affekt, som tititæ tititæ, med 



Fig. 1. Lapmeisen. 



eftertryk paa sidste stavelse, der ofte gjentages flere gange. Hele 

 høsten og vinteren streifer den om i smaapartier paa en 4 — 5 stykker, 

 thi den er ligesom alle meiser en selskabelig fugl, og ligesom talg- 

 oksen eller kjødmeisen sydpaa indfinder den sig gjerne ved den kolde 

 aarstids begyndelse omkring menneskets boliger, hvor den lever høit 

 af affald paa slagtepladsene og af det udhængte kjød. Den er ual- 

 mindelig dristig og tillidsfuld og vover sig uden betænkning ind i 

 vedskur og gange, hvor den ved, der er noget at finde for sig. Særlig 

 er det talgen, som den er glad i, og man kan skaffe sig fornøielsen af 

 daglig at se den lige udenfor sit vindu ved at udhænge talg og kjød 



