383 



ning var at kaste lyset noe] mod bunden, som dyret passerede over. 

 Blandt ormene besidder mange former evnen til at udsende lys til stor 

 fordel for dyret, hvad enten dette lys tjener som lokkemiddel for byttet, 

 eller for at tiltrække sig hannens opmerksomhed. 



Mesteparten af pighuderne, skjønt ikke netop fastsiddende, er dog 

 ingen hurtige dyr, og det er derfor ikke forbausende at finde eksempler 

 paa fosforescering blandt disse dyr. Ligeledes finder vi hos coelen- 

 teraterne mange fosforescerende organer. Cetenoforerne og medu- 

 serne (to sorter mar.æter) omfatter størstedelen af denne families med- 

 lemmer, der kan svømme frit omkring, og det er netop hos dem, man 

 finder det livligste spil af varierende lys. Den vakreste prøve paa 

 fosforescens, jeg har seet, saa jeg hos et enormt antal af stenoforer i 

 Bahia-Hinda (Kuba). Dyrene holdt sig sammen i en tæt klump, hvis 

 overfiade glinsede ved en sand labyrinth af lysende cirkler. I troperne 

 er Atlanterhavets overfiade i hundredevis af kilometer dækket af et 

 tykt lag af en art manæt, linerges mercurius, der glitrer som et glø- 

 dende kul i natten. 



I almindelighed kan man sige, at fosforescens er hyppig hos sjø- 

 dyr, der svømmer frit, og at den forklares, ligesom farverne, som tje- 

 nende beskyttelsen, angreb eller angivende retning, paa samme tid som 

 den hjælper dyret til at sikre sig sit bytte. 



Vi kommer nu til fosforescensen hos de fastsiddende dyr fra hav- 

 dybene. Mesteparten af disse organismer, der udsender lys, tilhører 

 coelenteraterne ; sjøfj ærene omtales af flere forfattere som særlig straa- 

 lende, de bøielige koraller (gorgonier) er ofte fosforescerende, og 

 Agassiz skriver : Arterne, der lever dybere end 180 meter, kan for- 

 blive i totalt mørke og stundom blive oplyste simpelthen ved bevægel- 

 sen af fiske, der færdes i disse afgrunde mellem de skove af fosforesce- 

 rende alcyonarier, som findes her. Mange forfattere har iagttaget 

 evnen til at udsende lys hos talrige hydroider ; disse dyr findes i store 

 mængder paa visse steder af havbunden og yder ofte et betydeligt bi- 

 drag til oplysningen af disse dybder. 



Man kan sige, tror jeg, at de fastsiddende former af sjødyr i almin- 

 delighed ikke giver de bevægelige noget efter hverken med hensyn til 

 evnen at udsende lys eller med hensyn til lysmængden. Men man kan 

 spørge, af hvad nytte dette er for dem, da de ingen øine har og følgelig 

 ikke kan ledes af lyset for at finde sit bytte eller for at søge sin mage 

 eller for at undgaa sine fiender. Den almindeligst antagne forklaring 



