388 



grund af den territoriala udbredelse samt af de undertiden optrædende 

 epidemier i kaserner, pensionater og seminarier, kommer ind i legemet 

 med drikkevandet. Ligefra oldtiden og indtil vore dage er det gjen- 

 tagende paavist, at sygdommen er knyttet til bestemte kilder, og det 

 er bevist ved slaaende eksempler, hvis beviskraft ikke kan rokkes ved 

 den omstamdighed, at man endnu ikke har kunnet fin de det antagne 

 smittestof selv. Der kræves dog (-liensynlig foruden smittestoffet ogsaa 

 en vis disposition for, at man skal kunne angribes af det ; thi ellers 

 maatte jo alle mennesker, som dråk af en struma-kilde, faa struma, 

 hvad de erfaringsmæssig ikke gjør. Hvor stor rolle arveligheden spil- 

 ler for dispositionen, og om der kan ske smitteoverførelse ved arv, ved 

 vi ikke. Det arvelige moments indflydelse viser sig imidlertid tydelig 

 ved, at man hos kretinere altid finder struma hos forældre og bedste- 

 forældre, og at paa den anden side kretinere altid bringer strumøse 

 børn til verden. 



Dersom nu det er mangel paa skjoldkjertelsekret, som er aarsag 

 til de omtalte sygelige forandringer, saa maatte disse kunne fjernes 

 derved, at man erstattede legemet, hvad det havde tabt. Den tanke 

 laa derfor nær at erstatte den syge eller borttagne kjertel med en frisk 

 eller at tilføre organismen sekret fra en frisk kjertel. Dette blev ogsaa 

 udført, og resultatet har været storartet. Vi har i virkningerne af 

 denne behandling faaet det sidste led i beviset for, at vor opfatning af 

 sygdom.mens væsen er rigtig. 



Schiff gjorde i 1883 det første forsøg, idet han opererte bort gland. 

 thyreoidea paa et dyr og derefter indsyede i dyrets bughule skjold- 

 kjertelen fra en frisk hund; det lykkedes ham derved at holde dyret 

 ilive. Senere lignende forsøg (transplantation) paa opererede dyr eller 

 myxødemsyge mennesker har imidlertid ikke slaaet til eller gav kun 

 forbigaaende resultater. Med bedre virkning indsprøitede man ud- 

 presset thyreoideasaft og glycerinekstrakt af kjertelen under huden. 

 Endnu enklere og ligesaa heldbringende er dog den metode, som bl. a. 

 anbefaledes af H o w i t z (Kjøbenhavn), nemlig at fodre med raa, kogt 

 eller stegt kjertel af kalv eller svin. Det viste sig, at den virksomme 

 substans i kjertelen ikke ødelagdes ved kogning eller stegning ; den 

 er endog saa modstandsdygtig, at den kan koges med 10 pct. kalilud 

 eller saltsyre uden at ødelægges. 



Da det er vanskeligt at skaffe sig friske kjertler hver dag, og de 

 let raadner ved at opbevares, søgte man at udvinde det virksomme stof 



