395 



kjertelens virksomhed, og dersom den ikke fungerer ordentlig, maa 

 myxødemet under denne diæt forløbe hurtigere og voldsommere end 

 med plantenæring og melkediæt. 



Dersom det kunde lykkes os at fjerne af legemet de giftstoffe, som 

 fremkalder mj-xødemet, vilde dette bringes til at forsvinde. Fuld- 

 stændig kan vi ikke opnaa dette, men vi kan dog formindske giftens 

 mængde ved at forsterke hudens virksomhed, ved at fremkalde sved- 

 ning, idet da endel af giften udskilles med sveden. Nu viser erfaring, 

 at alle sveddrivende midler virker heldig paa myxødemet. Helbre- 

 delse kan man ikke opnaa paa denne maade, da det er saa vanskelig at 

 faa disse patienter til at svede, og fordi giften stadig nydannes. 



Man har forsøgt at fremstille i ren tilstand de gifte, som skjold- 

 kjertelen skulde destruere, og ligeledes at isolere kjertelens modgift. 

 Ingen af delene er endnu lykkedes. N o t k i n har fremstillet et egge- 

 hvidelegeme af kjertelen, som skulde være det giftige stof, han kalder 

 det thyreoprotein; man har ikke kunnet fremkalde typisk 

 myxødem med dette stof, om det end i flere henseender i sine forgift- 

 ningstegn minder om denne sygdom. Sandsynligvis er der flere stoffe 

 og ikke bare et, som skal neutraliseres af kjertelen. Bagenoff har 

 fremstillet et stof af blod og hjerne, der virker ganske som fjernelse 

 af kjertelen. — Kjertelens virksomme stof troede Frankel at have 

 fundet i thyreoantitoksin; det virker dog meget svagere end 

 kjerteltabletter. Derimod er virkningen af B a u m a n n s j o d o- 

 t h y r i n i det hele lig virkningen af kjertelpræparaterne, ja det virker 

 ofte endog hurtigere. Det syntes derfor, som jodothy rinet skulde være 

 det egentlig virksomme stof. Videre forsøg "viste imidlertid, at heller 

 ikke det strak fuldstændig til, idet det ikke kunde helbrede postopera- 

 tivt myxødem i længden og heller ikke havde nogen virkning ligeover- 

 for kramperne. Der maa derfor sandsynligvis være flere modgifts- 

 stoffe, der dannes af gland, thyreoidea. 



Doa store betydning, som Baumanns opdagelse af jodothynnet 

 alligevel har, ligger den, at man har faaet rede paa jodets betj^dning 

 og derved faaet et videnskabelig grundlag for en fysiologisk kam i for 

 glandula thyreoidea. At kjertelens jodgehalt har stor betydning, 

 er sikkert. Den store antitoksiske evne, som jod viser ligeoverior visse 

 gifte frembragt ved bakteriers livsvirksomhed, lader formode, at det og- 

 saa spiller en rolle ved skjoldkjertelens antitoksiske virksomhed. Det 

 er saaledes muligt, at de giftige stoffe overføres til ugiftige jodfor- 

 bindelser. 



