397 



fra sine opholdssteder i det nordlige Norge ved 3 å 4-tiden om mor- 

 genen (i mørke), skulde graagaasen behøve en tid af 12 timer, lorudsat 

 at den ikke hviler paa denne strækning, hvilket den vistnok 'M-o gjør. 

 Dette blir en tlugtdag af 12 timer. En brevdues flugtdag ijgnes til 

 16 timer. 



Regnes afstanden fra graagaasens hækkesteder til Jæderen for 

 1500 km., blir dette en hastighed af 125 km. i timen, — hvilket skulde 

 være noget mindre hastighed end hos de bedste brevduer og taarn- 

 svalen. 



En julidag i denne sommer havde jeg en god anledning til iagt- 

 tagelse af flugthastighed. 



I Ryfylke er der et langt, smalt vand, Tysdalsvand, omgivet af 

 høie, steile fjelde paa begge sider. Det er opgivet at være 9 km., 

 langt. Jeg befandt mig i baad omtrent lige langt fra begge ender af 

 våndet. En storlom (eudytes arcticus) kom flyvende langs efter vån- 

 det og fløi 2 gange op- og nedover våndet. Vistnok kunde jeg ikkt> 

 med absolut sikkerhed sige, at den vendte just over det punkt, hvor 

 våndet slutter, men jeg har grund til at antage dette. Efter den tid, 

 lommen brugte, mindre end 2.5 minut, blir dette en hastighed med et 

 rundt tal af 3.5 km. pr. minut, altsaa pr. time en hastighed af 2 1 0^ 

 kilometer. 



Endskjønt der selvfølgelig kan være feil i denne observation, tror 

 jeg dog, at iagttagelsen af hastigheden skal være tilnærmelsesvis rigtig. 



Hvis graagaasen i ovennævnte tilfælde letter senere paa morgenen, 

 vil dens hastighed blive betydelig større end som ovenfor nævnt. 



A. 

 Kampen om lyset. 



De fleste vil vistnok have lagt merke til, at trær, der staar meget, 

 tæt sammen, gjerne vokser raskere i høiden end saadanne, som staar 

 mere frit. Ligeledes vil man have bemerket, at de høie, tætplantede 

 trær sjelden opnaar nogen større stammetykkelse, men tvertimod i 

 regelen i denne henseende er langt under det fra den paagjældende- 

 træsort normale. Dette er ogsaa meget rimeligt og let forklarligt, da. 

 der til den forcerede høidevekst udfordres et tilsvarende forbrug af 

 næringssaft, hvilket naturligvis gaar ud over tykkelsesveksten. Her- 

 til kommer, at ly.sforholdene paa saadanne steder er uheldigere end 

 paa friere voksesteder, hvad der igjen hæmmer bladdannelsen og assi- 

 milationsvirksomheden. 



Aarsagen til denne abnorme høidevekst er kampen om lyset, 

 hvoraf som bekjendt de fleste planters ernæringsevne er i høieste grad. 

 afhængig. For at komme ovenfor eller i det mindste i høide med sine 

 sidemænd opbyder det unge træ næsten al sin enei-gi og bukker dog 

 herved ofte under, særlig naar konkurrenterne er ældre trær, der for- 

 længst er komne i god vekst. 



I en granlund med ca. 30 aar gl. høie trær har meddeleren maalt 

 et rognetræ, der havde den anseelige høide af over 7 meter med en 

 tykkelse i rodenden af bare 1.8 cm. En anden rogn, der voksede i 

 samme lund, var ca. 4.5 meter med et største stammetversnit af 1.2 cm. 



Saadanne stammer vilde naturligvis ikke kunne staa opret paa 

 fri mark, uden støtte mellem de naaleløse grangrene vilde deres med 



