400 



Den abessiniske tef (poa abessinica) 



er en med vore almindelige landeveisgræs (poa annua) beslegtet græs- 

 art, hvis meget smaa frø (der gaar ca. 3000 paa et gram) har en let 

 aromatisk duft. Abessinierne samler frøene af dette græs, som ifølge 

 Sagot vokser hyppigei-e paa bjergene og høisletterne end i daleno, 

 og bager af dem et meget yndet slags fladbrød eller kage, som kaldes 

 tavieta. Ifølge Ball and indeholdt de i anledning af verdensudstil- 

 lingen i Paris analyserede frø pr. 100 gram følgende stoffe : 



Kvælstofsubstans 8.36 gram 



Fedt 1.85 — 



Stivelse 75.49 — 



Cellulose 1.90 — 



Askebestanddele 3.20 — 



Vand 9.20 — 



100.00 gram 

 Analysen giver et godt billede af frøenes rigdom paa nærings- 

 stoffe, og det synes ikke at være overflødigt at henlede opmerksom- 

 heden paa dette de varmere landes bjergkorn. 



Fiskenes alder 



lader sig vel hos yngre dyr nogenlunde beregne efter den opnaaede 

 størrelse, men hos ældre taber denne maalestok alt værd, fordi veksten 

 blir langsommere, og fordi bedre eller slettere^ ernæringsforhold øver 

 en sterk indfiydelse. "Komiteen for videnskabelig undersøgelse af 

 de tyske have i fiskeriets interesse" har nu ifølge professor H e n s e n s 

 meddelelse fundet et kjendetegn, som muliggjør en nøiagtig alders- 

 bestemmelse — ■ det er ved hjælp ai de saakaldte hørestene (otholiter). 

 Disse hørestene danner nemlig aarringe, næsten som træerne, det vil 

 sige, de afsætter udadtil nye lag, hvorved fiskenes alder nøie lader sig 

 bestemme. Undersøgelserne viste, at i de tyske have opnaaede nytte- 

 fiskene ingen høi alder, tiltrods for at disse have ikke blir overdrevent 

 udnyttede. En niaars flyndre var f. eks. den ældste af den art, som 

 hidtil var kommet til undersøgelse. Grunden ligger deri, at jo ældre 

 en fisk blir, desto vanskeligere blir det for den at undgaa fangstred- 

 skaberne. 



Et interessant eksempel paa vindens udhulende evne 



er paavist af den tyske geolog K. Futterer i ruinerne af det berømte 

 Heidelbergerslot i Baden. I det af franskiuændene i 1689 sprængte 

 taarn findes der en smal gang, hvorigjennem vinden med stor styrke 

 presses ind. I den udsatte væg, der bestaar af en forholdsvis lei; for- 

 vitrende sandsten, findes der ca. 10 cm. dybe udhulninger, som ikke 

 kan forklares dannede paa anden maade end ved, at vinden, idet den 

 med voldsonihed brød ind i gangen, fjernede de smaa ved forvitring 

 løsnede sandkorn og førte dem bort. At vinden paa grund af med- 

 ført sandmateriale kan udføre en betydelig slibning er tidligere hyp- 

 pig paavist, men at finde et saa paatageligt bevis for selve vindens 

 udhulende virksomhed er ikke altid saa let og bringer en at forståa, 

 hvad arbeide de hede og kraftige ørkenvinde kan udføre selv uden 

 sandfluktens hjælp. C. F. K. 



