12 
spiller i et saa stort museum ingen rolle, men fordi videnskabens op- 
fatning at gjenstandene og deres forhold til binanden stadig skifter. 
Det er — sammen med den famling, ethvert forsøg paa at bryde nye 
baner bevirker — forklaringen paa den stadige omordning, Londoner- 
museet (især for zoologiens vedkommende) i de 15—18 aar, siden ind- 
flytningen, stadig har undergaaet. 
Efter disse almindelige betragtninger vil vi gjøre et flygtigt besøg 
i museet. Dets bygning ligger som sagt i South Kensington, i umid- 
delbar nærhed af det store kunstindustrimuseum med dertil hørende 
undervisningsanstalter og af en række naturvidenskabelige læreanstalter 
af forskjellig slags. 
Bygningens udseende faar man en forestilling om af fig. 1. 
Den er helt og holdent opført af mursten. Den ydre og indre be- 
klædning bestaar af gul forblændsten, som særlig er gjort for øiemedet, 
og i samme materiale er ogsaa alle de rige dekorative enkeltheder 
paa fladerne og rundt vinduerne og portalerne udførte. Naturlig 
huggen sten er ikke anvendt nogetstedt, hvad der vistnok har sin for- 
klaring i den omstændighed, at sandstenen, som er det eneste naturlige 
byggemateriale, der er let tilgjængeligt i England, aldeles ikke staar 
sig i Londonerluftens taage. Stenkulsrøgen indeholder en mængde 
med svovlsyrling, denne sætter sig med regn og sne fast paa stenen 
og oksyderes til svovlsyre, der meget hurtig angriber sandstenen og 
ødelægger den. I denne henseende har man i London gjort de sørge- 
ligste erfaringer, ikke mindst ved Parlamentsbygningen, hvis rige deko- 
rative udstyr i huggen sandsten overalt holder paa at falde istykker. 
Det brændte ler staar langt bedre, men er nok ingenlunde noget 
billigere materiale, især ikke, naar der skal anvendes et saa rigt 
arkitektonisk udstyr som i dette museum. 
De arkitektoniske ornamenter, som man vistnok kan se bedst paa 
et af billederne fra samlingssalene (fig. 2, til høire), er efter min mening 
særdeles morsomme og godt gjorte. De indskrænker sig ikke til vindus- 
indfatninger og portaler, men er fordelte over vægflader og søller, 
og motiverne til dem er udelukkende hentede fra dyre- og planteriget, 
særlig fra dyreriget. I rig mangfoldighed finder man overalt i noksaa 
høit relief fremstillinger af fiske, af korstrold, af øgler o. s. V., dels 
fra vor jordperiode, dels — og ikke mindst — fra svundne tider i 
jordens udviklingshistorie. De er alle gjengivet i stiliseret form, 
men dog ikke med mere afvigelse fra virkeligheden, end at man 
