14 
Der findes to forskjellige populære anskuelser om leg: For det 
første hører man ofte den mening udtalt, at dyret (eller mennesket) 
griber til leg, naar det føler sig rigtig muntert, sundt og kraftigt. 
For det andet at de unge dyrs leg skal tjene til at forberede dem 
til deres senere livsopgaver. Den første tanke bunder i en physio- 
logisk den anden i en biologisk værdsættelse af legen. Den første 
opfatter altsaa legen som et udslag af individets overflødige 
nervekraft. Denne forklaring af legen som kraftoverskud er 
sikkert af stor værd, men kan dog ikke strække til for sig alene. 
Forudsætningen for leg behøver nemlig slet ikke at være en tilstand 
af overstrømmende kraft. Først den anden tanke, der har sin op- 
merksomhed rettet paa ungdomslegenes biologiske betydning, synes 
at aabne vei for en dybere forstaaelse af problemet. 
Ved denne biologiske betragtningsmaade støder man straks paa 
det vanskelige begreb, instinkt, der vel nærmest er at tilbageføre 
til det naturlige udvalg. Ungdommens leg beror paa, at visse for 
artens vedligeholdelse vigtige instinkter optræder allerede paa en tid, 
hvor dyret ikke egentlig behøver dem; legen kan altsaa betragtes som 
en forøvelse og indøvelse af instinktet, før dette alvorlig skal træde i 
virksomhed. Denne fortidlige optræden af instinktet er af uvurderlig 
nytte. Da nemlig de arvede instinkter paa denne maade ved den 
individuelle erfaring bliver i hø: grad udviklet og udformet, saa bebøver 
de ikke selv være af nogen særdeles kompliceret natur, og der bliver 
en mulighed for det naturlige udvalg at afsvække instinktets blinde 
magt og som erstatning derfor at begunstige den selv- 
stændige udvikling af intelligensen. TI det øieblik, da 
intelligensudviklingen staar høit nok til i ,kampen for tilværelsen" at 
være nyttigere end de fuldkomne instinkter, vil det naturlige udvalg 
begunstige saadanne individer, hos hvilke hine instinkter er tilstede i 
mindre udarbeidet form, men hvor de allerede i ungdommen træder i 
virksomhed uden alvorlig foranledning, men kun forat opøves, d. v. s. 
saadanne dyr, som leger. Ja man vil maaske kunne vove at drage 
den konsekvens heraf, at ungdomstiden i det hele tildels 
er anordnet for legens skyld; at altsaa dyrene ikke leger, 
fordi de er unge, men at de har en ungdom, fordi de maa lege. 
Den, som har iagttaget den uhyre voldsomhed og iver i de unge dyrs 
leg, vil vanskelig kunne negte muligheden af en saadan forklaring. 
