17 
at holde det træge dyr vaagent og næsten bringe det til fortvivlelse. 
Forgjæves snappede det efter sin plageaand; den behændige vaske- 
bjørn trak sig stadig udenfor rækkevidde, og neppe havde grævlingen 
lagt sig igjen, førend historien begyndte forfra." At unge heste ogsaa 
driller mennesker, er mig bekjendt af egen erfaring, de render mod 
dem, stanser tæt foran dem med høit hævet hoved og et truende 
- udtryk, springer bort og vender atter tilbage. Paa lignende maade 
bærer ofte gnuhjorderne sig ad, saaat den reisende formelig maa løbe 
spidsrod mellem dem. 
Ogsaa hos fugle ytrer kamplysten sig som drilleri, naar den ikke 
tilfredsstilles. Linden beretter om en kakadu fra Molukkerne, at 
den drillede andre fremmede kakaduer paa det kaadeste. Brehm 
fortæller om ibisen: ,de ibiser, som jeg lagttog, levede saa nogen- 
lunde i fred med alle fugle, som boede i samme skov som dem; mod 
svagere fugle var de dog lidt tilbøielige til overmod, og syntes at 
finde fornøielse 1 at erte dem. —Navnlig havde de travlt med flammi- 
goerne. Naar disse stod sammen eller sov med hovedet under fjerene, 
sneg de sig sagte hen til dem og pikkede med spidsen af nebbet 
paa flammigoerens svømmehud, visselig ikke i den hensigt at bide, 
men kun af ren ertelyst. Flammingoen merkede en ubehagelig kildren, 
fjernede sig, saa sig frygtsom om efter ibisen og forsøgte atter at 
sove ind, men fluks var ertekrogen paa pletten og begyndte sit spil 
forfra. 
b) Slagsmaal blandt unge dyr. Før jeg gaar ind herpaa, 
vil jeg anføre et 1 ethvert fald noget problematisk tilfælde, der imid- 
lertid skal vise, at jeg slet ikke overser muligheden for at tilbageføre 
kamplege til røveriske instinkter; jeg mener myrenes kamplege. 
Huber fortæller om disse, at han paa smukke dage saa myrene for- 
samle sig paa overfladen af tuen og opføre sig paa en maade, som 
han kun kunde tyde som en afholdelse af lege. De løftede sig paa 
bagbenene, omfattede hverandre med forbenene, greb bhinanden ved 
følerne eller kindbakkerne og kjæmpede med hinanden, men alt paa 
en tuldstændig fredelig maade uden at udsprøite gift. Naar en gik 
af med seiren, saa tog den efter tur fat paa alle de andre og kastede 
dem over hele flokken. Denne Hubers skildring vandt i begyndelsen 
kun liden tiltro blandt det læsende publikum, men senere iagttagere 
har bekræftet det. Her kan man vanskelig tænke paa parringslege, 
»Naturen* 2 
