54 
eller ogsaa fløden, at tyfusen meget hyppig blir udbredt og indslæbt 
til byerne. I disse optræder tyfusen ikke sjelden pludseligt og, som 
man siger, eksplosivt i denne eller hin bydel, mens de omliggende dele 
er ganske fri for sygdommen. Forfølger man sporene til sygdommens 
udbredelse, fører de hyppigt tilbage til en bondegaard, hvor der her- 
sker, eller indtil for kort tid siden har hersket, tyfus, og hvorfra bebo- 
erne af den af tyfus hjemsøgte bydel faar sin melk. Noget lignende 
er ogsaa tilfældet med andre infektionssygdomme. 
Det vilde være en stor overdrivelse og tillige meget uberettiget 
at paastaa, at al den melk, som forekommer i handelen, eller idetmindste 
det meste af den, skulde være befængt med saadanne bakterier, der 
fremkalder infektionssygdomme, saadanne altsaa som fagmændene' kal- 
der pathogene. Men paa den anden side er det sikkert, at der fore- 
kommer saadan melk, og at den i sit ydre ikke kan adskilles fra den 
ufarlige. Af denne grund maa vi, for at være sikker, anse al melk 
for fordægtig og inficeret. Raa melk og raa fløde bør derfor ikke 
nydes. 
Hvorledes kan vi afvende den fare, som truer os fra de sygdoms- 
spirer, som den raa melk indeholder? Er det tilstrækkeligt at koge 
melken, for at disse fiender skal blive dræbt? Dette spørgsmaal kan 
trygt besvares med et ja. De undersøgelser, som bakteriologerne 
har anstillet herover, har sikkert fastslaaet, at tuberkelbacillerne dør, 
naar de mindst to minutter blir holdt paa 909 C., eller mindst et 
minut paa 959 C.  Noget mere modstandsdygtig er kolerabakterien 
og tyfusbacillen. Naar vi derfor lar melken eller fløden godt opkoge 
i et eller to minutter, altsaa holder den paa 100? C., da kan vi være 
sikker paa, at spirerne til de hidtil nævnte sygdomme kun vil være der 
som ganske uskadelige lig. Kun en eneste art af de pathogene orga- 
nismer, miltbrandsporerne, kan taale denne korte kogen. Men naar 
amtsdyrlægen .gjør sin pligt, har vi af grunde, som det vil føre for 
vidt her at omtale, intet at frygte for at disse seiglivede sygdoms- 
spirer skal forekomme i melken. Vi kan derfor trygt paastaa, at kogt. 
melk er fri for sygdomsspirer. Men er den overhovedet fri for levende 
bakterier? Dette er, som vi snart skal se, et spørgsmaal af stor 
betydning. 
Den rigeste og vigtigste af de kilder, hvorfra melkens bakterier 
stammer, har vi endnu ikke omtalt: det er smudset paa koen og 
budeien samt fjøssmudset. Koen er som bekjendt alt andet end skin- 
po» 
