58 
sfæren og dennes egenskaber i stor afstand fra jorden. Undertiden 
indtræder der tilfælde, hvor vældige ildkugler, eller glødende meteorer 
trænger helt ned i atmossfærens lavere lag under eksplosionslignende 
lys- og lydfænomener og mægtige skydannelser for tilslut som en regn 
at brudstykker, de saakaldte meteorstene, at styrte ned paa jordens 
overflade. 
Vi skal her specielt beskjæftige os med det store stjerneskud- 
fænomen, der efter beregninger og iagttagelser sikkert vil komme til- 
bage i november 1899. 
I dagene mellem den 13de og 15de november passerer jorden 
under sin bevægelse omkring solen en strækning, i hvilken jordbanen 
krydses af et belte i himmelrummet, hvori der bevæger sig en mængde 
meget smaa himmellegemer. Disse bevæger sig ogsaa rundt omkring 
solen med en omløbstid af omtrent 831/41 aar. Man maa tænke sig 
størrelsen af disse himmellegemer varierende fra et par centimeter til 
flere meter i diameter. 
Med hensyn til fordelingen af disse smaa himmellegemer maa 
man tænke sig, at der i spidsen for hele sværmen farer en meget tæt 
pakket hob.  Hoben er her saa tæt sammenpakket, at den seet paa 
afstand i det fra solen reflekterede lys, viser sig som kjernen af en 
komet. Efter denne tætteste hob følger da fiere andre sværme med 
aftagende tæthed aldeles som tilbageblevne efternølere. Foran komet- 
kjernen farer kun nogle faa, der ligesom danner fortroppen. Dette 
kan man slutte deraf, at i november 1865 kort før kometen kom til 
krydsningspunktet, iagttog man kun meget faa stjerneskud. Derimod 
finder man, bag den i spidsen for kolonnen vandrende komet, endnu 
i stor afstand talrige skarer af disse smaa himmellegemer. Af den 
grund kan man endog i 17/> aar, efter at kometen har passeret kryds- 
ningspunktet, faa se talrige stjerneskud, naar jorden i hine november- 
nætter skjærer stjerneskuddenes bane. 
I endnu større afstande bag kometen bliver de endnu mere spredte, 
saaat der paa senere tidspunkter, efter kometens tilstedeværelse 1 
krydsningspunktet, lige saavelsom før dens ankomst til dette punkt, i 
hine novembernætter kun vil vise sig meget faa stjerneskud i den for 
disse sværme karakteristiske del af himmelen, nemlig stjernebilledet 
Løven. Efter dette stjernebillede benævnes disse meteorsværme leoni- 
derne. 
Under disse omstændigheder kan man med nøiagtighed kun be- 
