u 
i 
j 
I 
] 
63 
paa ryggen af større fugle og lader sig bære fra sted til sted af 
disse. Smaa sangfugle skal saaledes transporteres afsted af storke og 
heirer, hvem de forlyster med sin sang under reisen. Dette fænomen, 
som bestrides af de fleste ornithologer, er imidlertid i insektverdenen 
et meget almindeligt fænomen. Larverne af visse snyltefluer og biller 
f. eks. maiormen (meloé) og bitorbisten (sitaris) springer fra blom- 
sterne, hvorpaa de sidder, op paa bier og humler, som besøger disse 
blomster, og lader sig af disse bære til deres reder, hvor de fortærer 
deres næringsforraad og yngel. De snylter imidlertid ikke paa sine 
ufrivillige verters legemer, og under reisen derhen er de intet andet 
end blinde passagerer. 
Nylig har man imidlertid iagttaget passagerer, der tilsyneladende 
ingen anden hensigt har end at spare sine vinger ved sit ridt. 
A. E. Eaton iagttog 1 Algier en liden gjødseltlue, beslegtet med 
borborus. Denne flue lod sig bære paa ryggen af store gjødseltorbister 
fra den ene mødding til den anden. Undertiden traf han et halvt 
dusin hunner paa den forreste del af torbistens ryg, ved grunden af 
vingerne, ventende paa postkarretens afreise. Torbisten forsøger alt 
muligt for at befri sig fra sine passagerer; den kaster sig paa ryggen 
og ruller sig henover marken, men alt forgjæves; thi fluerne er meget 
behændige og klamrer sig som abekatte fast til sin ridehest, de sprin- 
ger fra den ene flek til den anden, naar torbisten søger at stryge 
dem af i det tætte græs. 
Et lignende tilfælde iagttog Mrs. Slosson i Frankonia hos en 
chrysopa. Denne florvinge bar smaa sorte punkter paa sine fine 
grønne netvinger; disse punkter viste sig ved nøiere undersøgelse at 
være meget smaa gullmyg (cecidomyia). De lod sig sandsynligvis af 
disse alfeagtige skabninger bære til de planter, hvori de stak. 
», Prometheus*. 
Tidlig eglægning hos rugden. Den 28de marts 1896 fandtes 
i Vennesla pr. Kristianssand S. et rede med et friskt eg. Det laa 
mellem nogle ekebuske i en mod syd hældende skraaning i en for- 
dybning i mosen med nogle ekeblade omkring, ellers ikke spor af 
kunstigt rede. 
Først skræmtes op en rugde 4—35 skridt fra redet (hannen?); 
derpaa en fra selve redet (hunnen?). Denne sidste fløi bort med en 
eiendommelig vinglende og slæbende flugt. 
Flere dage i forveien havde det været mildt, skyet veir, og sne 
fandtes kun flekkevis paa skyggefulde steder. 
Rugderne var allerede almindelig ankomne den 25de marts. Den 
29de marts kom frost og ca. I dm. sne. Antagelig som en følge 
heraf forlod rugden redet, og egget blev ikke udruget. 
Den tidligste dag, paa hvilken denne art eg hidtil var fundet her 
i landet, var ifølge professor R. Coilett den 10de april 1890. 
I forbindelse hermed kan nævnes, at meddeleren den 27de marts 
s. aar i Vennesla iagttog rugdetræk i maaneskin kl. 10 minuter før 
12 om natten. Veiret var mildt, og det var fuldmaane. 
A. E. R. 
