85 
over sommeren; det kan endog hænde, at hornene først sidst i august 
blir rene. 
Qm sommeren græsser hjorten helst fra daggry imdtil kl. 9—10, 
derpaa hviler den indtil kl. 4, hvorpaa den igjen græsser indtil mør- 
kets frembrud. Dens føde bestaar om sommeren af græs; vaar og 
høst, naar marken er bar, tager den mest myrgræs (criophorum og 
lignende). Om vinteren lever den hovedsagelig af kviste og bark at 
løytrær, den kan dog ogsaa fortære furubar. I denne tid søger den 
undertiden ned til stranden, hvor den spiser tare, sandsyuligvis paa 
grund af dennes saltboldighed. Vinteren er forøvrigt hjortens slem- 
meste tid. Paa grund af sult, sneskred o. s. v. omkommer omtrent 
hver vinter flere eller færre dyr, især yngre. 
Parringstiden indtræffer hos os i oktober eller november, og den 
varer omtrent en maaned. Kalven fødes i mai eller juni. Hinden 
har om høsten hos sig foruden sin kalv tillige den fra forrige aar, 
undertiden ogsaa den toaarsgamle kalv. I treaarsalderen spredes 
dyrene mere, og hannerne opsøger andre hanner eller vandrer alene. 
Af og til kan der forekomme tvillinger. 
Raadyret (capreolus capreolus) er hos os kun et omstreifende dyr, 
som ikke har fast fod i landet, men fra tid til anden vandrer ind 
over grænsen fra Sverige. Siden 1864 er den iagttaget 26 gange 
inden vore grænser. Hyppigst har den vist sig i landets sydligste 
grænsedistrikt, Smaalenene, og især omkring byerne Fredriksstad, 
Sarpsborg og Fredrikshald. Den er ligeledes oftere kommen ind over 
grænsen mod Vermeland og er her seet helt op til Rendalen og Lille 
Elvedalen, som er det nordligste sted raadyret vides trængt. 
Under sme streiftog kan raadyret trænge langt ind i landet; 
høsten 1869 blev to individer skudt mellem Tyin og Bygdin i Jotun- 
heimen, de var altsaa vandrede helt op i fjeldene mod Bergens stitt. 
I 1880 saaes et dyr svømme over Losna i Gudbrandsdalen. Det blev 
indfanget og holdtes levende til 1881, da det døde. Endelig saaes i 
september to dyr ved Moland ovenfor Arendal, hvoraf det ene blev 
skudt. 
De fleste af de raadyr, som har været seet her i landet, var 
hanner. Kun to dyr opgives at have været hunner. 
Den i ældre tider store elgstamme i Norge var lidt efter lidt i 
løbet af forrige aarhundrede bleven saa sterkt reduceret væsentlig paa 
grund af ulvens overhaandtagende mængde, at elgen (alces alces) i 
