87 
en 32-ender. Endvidere kan nævnes at i 1895 fandtes paa Namdals- 
eidet et horn med 17 spidser. Dette horn var imidlertid noget 
abnormt og veiede ikke mere end horn med 9—10 spidse. I det 
østenfjeldske findes ikke mere saa store dyr, i de senere aar har man 
her ikke fældet okser med mere end 10—11 spidse. 
Hornene synes at blive større i kolde og fugtige somre, men de 
udvikles senere i disse. De største horn udvikles 1 oksens kraftigste 
alder. Med aarene blir hornene mindre, idet baade pladernes størrelse 
og spidsenes antal aftager. De fældes 1 januar og februar; forøvrigt 
er fældningen meget uregelmæssig, den kan foregaa allerede i december, 
men vi kan finde dyr med horn helt ud i april.  Undertiden træffer 
man paa ældre okser, som ganske mangler horn; istedet kan de have 
stumpe udvekster eller knuder. 
Parringen indtræffer i regelen i oktober, men kan foregaa alle- 
rede i midten af august. Kalven kastes sidst i mai eller først i juni. 
Tvillinger kan undertiden forekomme. 
Er elgen i tilbagegang, gjælder dette i enduu høiere grad renen 
(rangifer taramndus). Faar vi ikke snart en ny, skjærpet jagtlov, vil 
dette høifjeldets ædle vildt inden mange aar være totalt udryddet. 
Grunden til denne sterke tilbagegang skyldes tildels en altfor hensyns- 
løs jagt, men især tamrenflokkene, som holdes paa flere og flere af 
vore høifjelde. Forat holde disse flokke sammen efterstræber vogterne 
vildrenen sent og tidligt; baade i jagtiden og naar den er fredet, 
jages den, da den let lokker tamrenen med sig. 
I aarene 1889—96 er der aarlig fældet 469 —942 vildren eller 
gjennemsnitlig 690. Til sammenligning kan anføres, at i syttiaarene, 
da den vilde stamme antagelig var dobbelt saa stor som i de senere 
aar, fældedes der blot 591 dyr aarlig. 
Tidligere har man som bekjendt antaget, at vildrenen var ganske 
udryddet i Finmarken. Ifølge skovforvalter Hagemannr skal der 
dog endnu findes en stamme paa omkring 500 dyr i Vest Finmarken, 
hvor Koutokeino, Alten og Kvænangen støder sammen. Den saakaldte 
vildren, som ellers træffes i Finmarken, er kun forvildede tamren eller 
omstreifere fra Rusland og Finland. J. G. 
