90 
Disse benplader tilhørte et skind, som desværre var ufuldstændigt, 
blandt andet manglede det ganske ekstremiteterne. Skindet var fundet 
paa jorden og viste tegn til, at det i flere maaneder havde været 
udsat for luftens indvirken, det var derfor noget afbleget. Skindet 
var omtrent to centimeter tykt og saa haardt, at kun med øks og sag 
kunde det sønderlemmes. Den tykkeste del af skindet var fyldt med 
de ovennævnte smaa benplader. De ligger paa den indre side af 
skindet og er pressede tæt op til hinanden, hvorved de faar en 
anordning, som en gammeldags knudret gadebrolægning.  Skindets 
yderside bestod af en sammenhængende, ikke skjællet overhud, som 
var dækket af grove, haarde og stive haar.  Haarene havde en længde 
af 4—5 centimeter og var rødliggraa. 
Dr. 0. Nordenskjöld, der var leder af den svenske ekspe- 
dition til Tierra del Fuego i 1895—97, hjembragte fra sin reise 
nogle levninger af et dyr, som synes at være identisk med det af 
Ameghino beskrevne. Af levningerne leverer docent Einar Lønn- 
berg en meget udførlig beskrivelse i de videnskabelige beretninger 
fra ekspeditionen. Disse levninger fandtes ved Ultima Esperanza i 
Territorio de Magellanes, Chili, i en hule nogle faa kilometer fra 
kysten. Hulen*blev opdaget kort før Nordenskjölds ankomst af nogle 
farmarbeidere. De fandt i den et menneskeskelet samt nogle stykker 
af et høist merkeligt skind. Disse tog de med sig, men skelettet 
ødelagde de desværre, Da Nordenskjöld fik høre om hulen, under- 
kastede han den en nøiagtig undersøgelse. Han fandt da endnu et 
par stykker af skindet, endvidere en hornskede af en stor klo, et 
par haarkugler, nogle ben af lama og nogle stenredskaber. Skind- 
stykkerne laa bortgjemte i en kløft i hulen, de øvrige sager fandtes. 
derimod paa hulens bund i den gibs og kalk, som i tidernes løb var 
ramlet ned fra hulens vægge og tag. 
Skindstykkerne stemmer i alt væsentligt med Ameghinos beskri- 
velse, vi kan derfor gaa ud fra, at de har tilhørt samme art. Dyret 
er sandsynligvis bleven dræbt af et menneske, som derpaa har flaaet 
det og taget skindet med sig hjem til hulen. 
Det største af stykkerne synes efter formen at dømme at AY 
dækket dyrets venstre forfod. XKloen, der er 109 mm. lang, har 
antagelig tilhørt samme dyr, den tilhører idetmindste ikke noget nule- 
vende sydamerikansk dyr og heller ikke nogen af de uddøde arter, 
saavidt vi da kjender disses klør. Dens form synes at tyde paa, at 
