91 
den har tilhørt den ene bagfod. Haarkuglerne bestod hovedsagelig af 
fin graagul uld, desuden indeholdt de haar, som ganske lignede haa- 
rene paa skindstykkerne, samt nogle ubestemmelige mørkbrune haar, 
der var indtil 15 cm. lang. Disse haarkugler er antagelig ekskre- 
mentlevninger fra et rovdyr og da muligens fra en hund, der har til- 
hørt hulebeboeren. 
Ameghino mener, at det dyr, hvis levninger vi her har omtalt, er 
identisk med det, Lista saa. Han kaldte det derfor neomylodon listai. 
Hvis denne formodning er rigtig, skulde der altsaa endnu i Sydamerika 
leve repræsentanter for de fordums saa talrige og mægtige kjæmpe- 
dovendyr. Lønnberg antager derimod, at meomylodon ikke er det dyr, 
Lista bommede paa, men en nu uddød art. Som tidligere nævnt lig- 
nede Listas dyr nærmest et skjældyr, det kan da i det høieste have 
været 11/, meter, heri iberegnet halens længde. —Nordenskjöld siger, 
at saavidt han kan erindre, var det største skindstykke, som farm- 
arbeiderne tog, omkring 11/, meter, det var dog ikke fuldstændigt. 
Han havde indtryk af, at skindet maa have tilhørt et stort dyr, 
af en søløves størrelse eller vel det. Lønnberg mener derfor, at 
neomylodon har været et dyr paa mindst 2 meters længde og 1.3—1.4 
meters høide. Det skuld» saaledes være af størrelse som et mindre 
næshorn. Det kan derfor neppe have været Listas dyr, men maa 
være en uddød dyreart, da et dyr af dimensioner som et næshorn 
vilde, selv om det var et natdyr, have vanskeligt for at undvaa op- 
merksomheden. Patagonien er vel tyndt befolket, men gjennemstreifes 
dog stadig paa kryds og tvers af jægere, kvæghyrder eller indianere. 
Disse maatte idetmindste en og anden gang have truffet paa dette 
mystiske dyr. Men hverken de hvide eller indianerne kunde fortælle 
den svenske ekspedition noget om dyret. 
Fremtiden faar vise, hvorvidt Ameghino eller Lønnberg har ret. 
Det, vi hidtil ved om mneomylodon, er meget mangelfuldt, vi kjender jo 
ikke en gang dets udseende; men nu da opmerksomheden er henledet 
paa det, varer det forhaabentlig ikke længe, før vi faar mere at vide 
om det. Skulde det ved senere undersøgelser vise sig, at meomyylodon 
virkelig er en uddød dyreform, har dette dog sin store interesse, da 
det er et bevis for, at kjæmpedovendyrene levede endnu i en saa sen 
periode, at mennesket havde befolket Sydamerika. —Neomylodons 
nærmeste slegtninge glyptodonterne og megatherierne havde da i lange 
tider ligget begravet i Pampas-afleiringernes sand. TG. 
