93 
varierer altid mellem 2 og 5 mm. Den tiltager derimod ved furingen. 
Den store hjernes hemisfærer hos de større dyr har flere vindinger 
end de mindre dyrs, selv om dyrene er nærbeslegtede. Legemets 
størrelse har altsaa indvirkning paa antallet af hjernevindinger. Kun 
hos nogle lavtstaaende og hos nogle mindre dyr (flaggermusene) bort- 
falder dette forhold, da hjernen hos dem er glat. Forøgelsen af den 
graa substans har sin grund i blodtilførselen eller ernæringen; den 
betinger ogsaa vindingerne. 
Hjernen er i det væsentlige at betragte som bestaaende af slut- 
buer mellem de sensible og de motoriske nerver. Af disse slutbuers 
antal og komplicerthed afhænger hjernemassen. Buerne vokser med 
dyrenes størrelse, de fra de motoriske traade med musklernes tversnit, 
de fra de sensible med dyrets overflade. Denne lov gjælder ogsaa de 
specielle sansenerver, thi ogsaa disses ender udbreder sig i slimhin- 
derne.  Slutbuernes komplicerthed afhænger ogsaa af dyrenes organi- 
sationstrin. Dubois adskiller her tre arter: 1) primære, som kun er 
ubevidst-motoriske; 2) sekundære, som har bevidst sansefornemmelse; 
8) tertiære, som har associationscentrer. 
, Naturwissenschaftliche Wochenschrift". 
sg. 
Kunstige perler er det lykkedes docent ved Sorbonne i Paris, 
dr. Louis Boutan, at fremstille. Forsøgene hermed blev anstillet 
i laboratoriet i Roscoff, der staar under professor Lacaze Duthiers 
ledelse. I denne fortrinlig indredede biologiske station havde Boutan 
til sin disposition akvarier, hvori søvandet staar under et bestemt tryk. 
Som forsøgsdyr benyttedes øremuslingen, haliotis, der er meget almin- 
delig i kanalen ved stationen. Skallet af denne musling er som navnet 
viser øreformet; det er forsynet med en række huller og har en perle- 
moragtig glans. Det benyttes meget ofte som askebægere og andre 
nipsgjenstande. 
Boutan studerede ogsaa skaldannelsen, idet han fuldstændig løste 
skallet fra en hel del dyr. 'Trods de svære saar, som herved opstod, 
døde ikke dyrene, mange af dem skal endog endnu leve, men de har 
rigtignok ikke faaet noget nyt skal. Af kappehuden udsondredes dog 
det bekjendte slim, som snart stivnede til et tyndt lag. De ved skal- 
lets borttagelse beskadigede skalmuskler kunde imidlertid ikke hefte 
sig til det nye skal; naar derfor dyret trak sig sammen, faldt skallet af. 
Efter den i lange tider i China og endnu paa Ceylon benyttede 
metode, praktiserede Bouton smaa perlemorkugler ind, dels i kappehuden 
og dels ogsaa i rummet mellem kappen og skallet. Mens de første 
efter fem maaneders forløb ikke viste noget eiendommeligt, var de 
sidste delvis sammenvokset med skallet og desuden overtrukket med 
et vakkert iriserende perlemorslag. 
I mars 1898 paabegyndte Bouton en række nye eksperimenter 
med 150 øremuslinger. Paa 60 individer udsagedes i nærheden af 
hvirvelen et 6—7 mm. stort, rund stykke af skallet. Gjennem aab- 
ningen blev derpaa en liden perlemorkugle stukket ind, hvorpaa hullet 
tilkittedes med cement. Paa 50 andre dyr blev smaa kugler stukket 
