FEB 23 1901 
Om ferskvandenes og havets ,søorme*. 
I anledning af de i den sidste tid fremkomne beretninger 
om de formentlig for videnskaben ukjendte havuhyrer, som har 
vist sig ved Hvaler, har ,Naturen"s redaktion i sit forrige hefte 
udlovet en artikel om søormsspørgsmaalet i almindelighed. Jeg 
maa for min del tilstaa, at dette emne, for saa vidt det gjælder den 
egentlige ,søorm", d. v. s. de dyr, som man har eller mener sig have 
seet i havet, synes mig saa vanskeligt at diskutere med noget udbytte, 
at jeg sikkerlig vilde have afslaaet at skrive en særskilt artikel kun 
om denne. Imidlertid har vi foruden den nævnte ogsaa fra gamle 
tider af havt slige fremtoninger i ferskvandene, skjønt de ikke har 
ladet saa meget tale om sig som havets. Det er fortrinsvis disse 
som jeg i denne artikel vil behandle lidt udførligere. 
For mange af ,Naturen"s læsere turde Suldalsvandet være bekjendt 
som et klassisk sted for ferskvandssøormen. Her har den menneske- 
aldre igjennem beskjæftiget de kringboendes fantasi, hver gang den 
— ofte med flere aars mellemrum — viste sig paa overfladen. Dens form 
sammenlignedes næsten uden undtagelse med en hvælvet baad og dens 
tilsynekomst paa vandfladen ledsagedes altid af sterke bevægelser i 
vandet. Efter i 5—10 minuter at have bevæget sig op og ned pleiede 
den atter at gaa tilbunds. Hvor overbevist man følte sig om, at man 
her virkelig havde med et levende væsen at bestille, kan man slutte 
deraf, at der for fuldt alvor i Suldal opstod spørgsmaal om at gjøre 
forsøg at fange ,, uhyret" ved hjælp af særskilt for hensigten tilvir- 
kede sterke fangstredskaber. 
Dog, alt er forgjængeligt under solen og tiltrods for eller kanske 
rigtigere til følge af Suldalssøormens høie alder slog tilsidst dens 
»Naturen* 7 
