99 
saa da vi ankom til bryggen antagelig om et minut, fossede det ganske 
voldsomt, saa vi antager, at om en færingsbaad havde været midt 
oppe i det, maatte den være blevet fyldt. Endelig dukkede et legeme 
opover vandet af form som en større hvælvet baad. Denne gjenstand 
ruggede ganske rolig og dalede efterhaanden ned, til kun en Eder 
del var synlig. Da vandet stilnede, laa gjenstanden stille. Øieblik- 
kelig sprang vi i baaden og roede til. Hvor forbauset blev vi ikke, 
da det viste sig at være en sammenfiltret masse af sagflis og halv- 
raadne plantedele, barnaale, træstykker og grums fra bunden. Massen, 
der var af betydelig omfang, var saa kompakt, at vi stødte en aare 
ned i den og søgte ved dennes hjælp at fløde den mod land, Dette 
lod sig imidlertid ikke gjøre, hvorfor vi med aaren holdt paa at støde 
den istykker. Hele massen bestod af det ovenfor nævnte. Det er 
vor bestemte mening, at det ikke stod i forbindelse med noget dyr, 
men at det JE skrive sig fra en eksplosion i bunden.* 
Imidlertid er Suldalsvandet ikke den eneste sø, hvor ferskvands- 
søormen har havt sit hjemsted. Tvertimod har man fra flere 
ferskvande, saavel i Norge som Sverige og ogsaa fra andre lande 
beretninger om lignende foreteelser. Der har i den senere tid i 
aviserne været omtalt et uhyre, som skulde findes i Storsjön i Jemt- 
land, og om hvilket et par svenske zoologer har samlet og offentliggjort 
en del beretninger. Ligesom Suldalsvandets forhenværende uhyre er 
ogsaa ,Storsjöodjuret* af betydelig historisk alder, i det mindste gaar 
beretningen om det tilbage omtrent til aarhundredets begyndelse. De 
former, hvorunder Storsjöodjuret i regelen optræder, kan henføres til 
to hovedkategorier: en tømmerstok eller en hvælvet baad; undertiden 
er det ogsaa forsynet med pukler, finner, arme eller fødder, hovedet 
sammenlignes undertiden med roden af et furretræ. Undertiden 
sees det ogsaa at have antaget formen af en baad paa ret kjøl 
med en mand udi, eller ogsaa har man seet noget, lignende en mand 
siddende paa kjølen at en hvælvet baad. De fleste beretninger fra 
Storsjön tilskriver ,,odjuret* evnen at kunne bevæge sig med stor 
hurtighed frem over vandet, og der kan neppe heller være tvil om, at 
de gjenstande, man har kaldt saa, virkelig har bevæget sig og det 
ofte med et dampskibs fart. Skjønt efter hvad skoleinspektør Olsen 
