101 
del af denne rives løs, eller at saa meget gas strømmer ud, førend 
massen har naaet overfladen, at den blir for tung til at flyde op. 
— Dette er i korthed den forklaring, som kan gives for fænome- 
nerne i deres enkleste form, d. v. s. naar bundstykket bliver liggende 
paa overfladen :,daskende* op og ned. paa samme sted, indtil det 
atter, efter at gasen har strømmet ud, synker tilbunds. 
Imidlertid er en stor del af fænomenerne i nævnte sø efter flere 
samstemmige beretninger noget mere komplicerede, idet at man som 
nævnt har seet gjenstandene eller ,,odjuret" bevæge sig iblandt med 
fart som en baad, som roes, iblandt med større fart end et dampskib. 
At dette virkelig har været tilfældet, i det mindste ved flere anled- 
ninger, er man efter de fremstillede vidnesbyrd ikke berettiget til at 
betvile; det samme gjælder for det ovenciterede tilfælde i Suldals- 
vandet. Vi maa da se til, hvorledes vi kan finde en forklaring paa 
en saadan bevægelse hos en livløs gjenstand, 
Jeg har allerede nævnt, at de stykker af bunden, som kommer 
op til overfladen, maa — forudsat at tydningen af fænomenet i hoved- 
sagen er rigtig — indeholde gas. Paa jo dybere vand denne gas er 
dannet, jo mere udvides den ved det minkende tryk udenfra paa sin 
vei op mod overfladen, og jo sterkere bliver spændingen. Naar da 
endelig gasen bryder sig vei ud, vil den virke som en slags propel 
og derved sætte gjenstanden i bevægelse. Paa det tryk, hvormed 
gasen udstrømmer, paa gjenstandens størrelse og tyngde i forhold til 
den indelukkede gas, muligens ogsaa paa udstrømningsaabningens 
størrelse og en del andre forhold vil det da bero, hvilken fart den er 
istand til at sætte paa massen. — I mange af beretningerne fra 
Storsjön sammenlignes som nævnt ,,Storsjöodjuret* med en tømmerstok, 
eller hovedet beskrives som en furutrærod o. s. v. Der kan neppe 
være tvil om, at det ogsaa har været netop den slags ting, som man 
har seet, og det synes næsten, som om disse gjenstande, naar de efter 
at have flydt omkring i vandet en tid, synker til bunds, skulde meget 
befordre sumpgasdannelse paa det sted af bunden, hvor de blir lig- 
gende; ved sumpgasens virkning hæves de saa atter op. Hvorvidt 
det nu kan tænkes, at en tømmerstok eller et træ alene kan bevæge 
sig eller om det ikke snarere maa antages, at de hviler paa et underlag, 
