104 
Til yderligere belysning af foreteelserne i Jemtlands Storsjö vil 
jeg anføre en meddelelse, som jeg har fra en af musebestyrelsens 
medlemmer, kjøbmand H. Friele, som selv havde den fra et øien- 
vidne. I XKorelen, et ferskvand paa sydsiden af Sartorøen havde 
hans hjemmelsmand, en bonde, en dag for mange aar siden iagttaget 
en bevægelse i vandet, hvorved et stort ,uhyre" dukkede op, der med 
: voldsom fart satte afsted udover søen og forsvandt.  Uhyret var for- 
synet med store ,horn", hvorfra der hængte ned lange tafser. De, som 
nu tror paa forekomsten af endnu ukjendte dyrekolosser i vore fersk- 
vande, skulde jo til nød kunne forklare ,hornene" hos et saadant; 
men det vover jeg paastaa, at de lange ,tafser" paa disse vilde 
trodse ethvert forsøg paa en zoologisk forklaring. Beskrivelsen passer 
derimod udmerket paa en gammel træstub, som i lang tid har ligget 
nedsunken i mudderet, og over hvis rødder har lagt sig raadnende 
plantedele etc., som bliver hængende, naar stubben af gaseruptionen 
slynges op mod overfladen. Den nu skovløse Sartorø har 1 sine 
myrer et stort antal af disse stubber, og min hjemmelsmand var heller 
ikke i tvil om, at gjenstanden var en saadan. 
Er vi nu ogsaa fuldstændig berettiget til at paastaa, at ,søorme* 
d. v. s. ukjendte dyr af kolossal størrelse ikke eksisterer i vore fersk- 
vande, saa stiller sagen sig noget anderledes, naar spørgsmaalet er 
om ,søormen* i havet. Vi maa nemlig erindre, at havet med sine 
umaadelige vidder har ganske andre betingelser for saavel at frem- 
bringe og huse dyrearter af de forskjelligste skabninger som ogsaa at 
unddrage dem vor opmerksomhed i meget lang tid. 
Den mest udførlige sammenstilling af beretningerne om søormen 
finder vi i A, C. Oudemans bog ,The great sea serpent" (se 
pNaturen* 1893, s. 118) og for denne sammenstilling maa man jo være 
forfatteren taknemmelig. Men forresten skal jeg ikke indlade mig paa 
en kritik af Oudemans anskuelser; den maade, hvorpaa han har be- 
nyttet sit material for at drage slutninger, synes mig nemlig at være 
saa under al kritik, at man kun kan forbauses over, at en og anden 
ellers alvorlig forsker synes at have uden videre akcepteret dem. 
Oudemans mener som bekjendt, at ,søormen* er en langstrakt sæl af 
kjæmpemæssige dimensioner (lige til 200 fod) med en meget lang 
