113 
Den hidtil beskrevne bue kaldes hovedregnbuen i modsæt- 
ning til den bekjendte biregnbue, som af og til kan sees udenom 
den første. Den dannes af lysstraaler, som har været to gange reflek- 
terede inde i regndraaberne (se fig. 11). Solstraalen S træder ind 
ved Å under en indfaldsvinkel i. Ved at forfølge den røde og violette 
straales løb, finder man let ud, at de vinkler x og y, som resp. den 
violette og røde straale efter udtrædelsen danner med solstraalen, 
ogsaa her er forskjellige; men nu danner den violette straale den 
største vinkel.  Ogsaa 1 dette tilfælde viser beregningen, at i en be- 
stemt retning, forskjellig for de forskjellige farvestraaler, kommer et 
prædominerende antal straaler ind 1 øiet, en omstændighed, som vil 
Fig. 11. 
medføre en regnbue fuldstændig analog med hovedbuen, men forskjellig 
fra denne forsaavidt, som den blir violet yderst og rød inderst. Naar 
solen staar i horizonten, vil biregnbuens top hæve sig til en høide at 
ca. 54%. At biregnbuen er lyssvagere end den indre kommer deraf, 
at ved hver reflektion inde i regndraaberne kun en del af det ind- 
trængte. lys kastes tilbage, mens resten paa hvert sted brydes ud i 
luften igjen. — 
Af mindre fremtrædende og mindre kjendte regnbuer skal endnu 
nævnes den, som kan dannes af straaler fra det i en rolig vandflade 
afspeilede solbillede. Det er dog meget sjelden, at disse straaler 
besidder fornøden lysstyrke til regnbuens dannelse. Derimod har en 
yMaaneregnbue" hyppigere været iagttaget. Maanelyset spiller her 
»Naturen* 8 
