115 
zarte smaa sangere taaler ikke den nordiske vinters kulde, der- 
for maa de vente med at komme herop, indtil den værste vaarfrost 
er over, og solen har faaet overtaget over mørket og kulden. Men 
naar smørblomst og karse har udfoldet sine kroner, og anemoner 
og violer har stukket sine hoveder frem af moset, da er alt færdig 
til deres indtog, og en vakker solskinsdag hører vi en velkjendt sang- 
stemme klinge i birkelierne; det er løvsangeren, som er kommen, det 
sikre tegn paa at sommeren nu for alvor er i anmarsch.. 
For hver dag, som gaar, bliver sangen hyppigere at høre, og 
naar en uge er gaaet, fra vi hørte den første sanger, er lierne bleven 
ganske livlig befolket, uden at vi egentlig ret begriber, naar og hvor- 
ledes hele denne skare er kommet. Thi løvsangeren kommer ikke 
ligesom trostene og stærene i store opsigtsvækkende flokke eller bru- 
sende tog; stille og ubemerket kommer den; lidt efter lidt glider de 
smaa tog frem til sine yndlingspladse, hvor deres reder laa den fore- 
gaaende sommer, eller hvor de som unger gjorde sin første indtræ- 
delse i verdeu. k 
Løvsangeren er den første af de mere udprægede sommergjæster. 
Enkelte aar kan vi høre den allerede i slutningen af april; men oftest 
kommer den ikke før i mai, og er der rigtig: ugunstige forholde til- 
stede endog ikke før i slutten af denne maaned. 
I de første dage, førend insektvrimmelen for alvor er vaagnet af 
sin vintersøvn, har den det lidt travlt midt om dagen med at sørge 
for sit underhold, og derfor synger den i denne tid især hen paa 
eftermiddagen og mod solnedgang. Men for hver dag, som gaar, 
bliver insektsværmene tættere og tættere; frem fra moset, fra bark- 
revner og andre gjemmesteder vrimler de, og luften fyldes med deres 
muntre summen; og paa de nyudfoldede blade kryber allerede de 
smaa grønne larver omkring, der udgjør løvsangerens delikatesse... Da 
begynder sangen at lyde næsten hele døgnet, maaske med undtagelse 
af den hedeste middagstid og et par timers tid omkring midnat. 
Løvsangeren hører ikke til ;de fugle, som glimrer med sterke 
iøinefaldende farver; dens farvedragt er enkel og uanselig. Rygsiden 
er graagrøn, bugsiden gulhvid, og vingernes underste dækfjer og rande 
er svovlgule.” Farverne er afdæmpet, uden skarpt markerede grænse- 
linjer. Men er de ikke synderlig pragtfulde, saa er de til gjengjæld 
1) Længden skal her med det samme anføres; den er 115 mm. 
