118 
Undertiden finder vi, især i de lavere egne, reden anbragt paa 
selve den flade mark (en enkelt gang har jeg endog fundet den midt 
ude i en myr), men ogsaa da er den helt overbygget og for det meste 
skjult under en ener- eller lyngbusk. 
Den indvendige udforing bestaar som før nævnt væsentlig af fjer, 
som den samler omkring paa skogbunden eller henter i hønsegaarde, 
om saadanne findes i nærheden; thi den benytter med forkjærlighed 
tjer at større fugle, temmelig ofte af hønsefugle, og kun sjelden har 
jeg fundet fjer af mindre fugle, f. eks. af meiser, i dens reder. Ud- 
foringen indskrænker sig ikke blot til den egentlige fordybning, ogsaa 
den øvre del er rigelig besat med et løsere fjerlag, hvad der gjør 
hele redens indre lunt og blødt og sikrer eggene mod at blive for 
hurtig afkjølede, om fuglen under rugningen af og til blir nødt til 
at forlade dem for en kort stund for at bevæge sig en smule og 
skaffe sig den nødtørftige næring, hvilket som oftest sker hen paa efter- 
middagen eller paa stille og lune aftener. Er veiret for kjølig til at 
dette kan ske uden fare for yngelen, uvertager hannen for en kort 
stund rugningen, hvad jeg flere gange har iagttaget. Af og til hæn- 
der det ogsaa, at hannen bringer næring til sin rugende mage, hvilket 
jo maa synes meget paakrævet, da hunnen den største del af døgnet 
er forhindret fra selv at sørge for sit underhold. Et saadant tilfælde 
iagttog forfatteren af nærværende artikel ved en rede i nærheden af 
Bergen i begyndelsen af juni 1896, og naar jeg ikke har kunnet 
konstatere flere tilfælder, saa er dette vistnok kun begrundet i den 
omstændighed, at fuglen ikke gjerne besøger reden, naar den bliver 
iagttaget. En saadan fodring af rugende fugl er ogsaa kjendt hos 
andre fuglearter. 
I begyndelsen af juni finder man som oftest eggene, hvis antal 
for det meste er 6 til 7. Deres længde og største bredde varierer 
mellem henholdsvis 15 og 17 mm. og 12 og 18 mm. —Grundfarven 
er egentlig hvid, men hele overfladen er bestrøet med rødbrune prikker, 
der især paa nylagte eg, hvor den rødgule blommefarve skinner igjen- 
nem den tynde skal, undertiden giver dem et rødligt anstrøg. 
I rugetiden, der varer omtrent 14 dage, synger hannen næsten 
ustanselig, og i denne tid opholder den sig mest i redens umiddelbare 
nærbed. Ikke blot naar den har sat sig i toppen af et træ for at 
nyde solskinnet og udsigten over en vakker egn, ogsaa mens den 
hopper omkring mellem løvet søgende sin yndlingsnæring, de grønne 
V 
a 
t 
