119 
larver, ja undertiden endog mens den svinger sig fra træ til træ, 
lader den stadig sin stemme høre, og jeg er vistnok ikke saa langt 
fra sandheden, naar jeg betegner den som en af de mest utrættelige 
af de sangere, der befolker de norske skove og løvlier. 
Selve sangen er dog fra et rent musikalsk synspunkt ikke nogen 
egentlig betydelig præstation, og løvsangeren eier fremfor alt ikke 
mestersangernes evne til at variere. Det er stadig de samme toner i 
den samme rækkefølge og med den samme noget tunge, næsten melan- 
kolske finale, der vel bedst kan sammenlignes med et langt hendøende 
suk. Dette morendo er det, der giver sangen dens eiendommelige 
præg, og det er saa karakteristisk, at man derpaa alene vil kunne 
kjende løvsangeren fra en hvilkensomhelst anden norsk fugl, naar man 
først har faaet øre for det. 
I parringstiden lader den ofte høre en anden ligeledes temmelig 
karakteristisk lyd, en underlig blanding af piben og kvidder, der 
meget minder om lyden fra en fiok redeunger, der bliver madet. 
Under parringen hænder det, hvad jeg oftere har iagttaget, at hannen 
under selve den jagende flugt efter hunnen, synger af fuldt bryst; 
under disse omstændigheder er foredraget betydelig mere forceret, og 
den ender da undertiden i det ovenfor nævnte pibende kvidder, der 
vel nærmest maa opfattes som en specifik parringslyd. Denne lyd 
danner ogsaa tildels indledning til sangen, der da ender paa sædvanlig 
maade. Men er end tonerne og deres rækkefølge stadig den samme, 
saa eier denne lille sanger i stemmens modulation en vis evne til at 
skuffe, idet den i iagttagerens umiddelhare -nærhed undertiden giver 
indtryk af at være langt bortfjernet. Jeg har oftere følt mig slagen 
af dette, og jeg har at og til spekuleret paa, om dette virkelig er 
gjort med hensigt, om det altsaa ligefrem er et stykke bugtalerkunst, 
beregnet - paa at lede iagttageren paa vildspor. Men da den i dette 
stykke ikke har vist sig konsekvent, har jeg foreløbig opgivet at 
bringe denne forklaring i anvendelse. 
Naar eggene er klækkede, begynder en travl tid for den lille 
sanger; thi fra nu skal ungerne daglig forsynes med det nødvendige 
til livets ophold. Derfor hører vi ogsaa i denne tid lidet til sangen; 
det er den tause tid fra slutningen af juni, midt i kavet, da de fleste 
sangfugle maa indskrænke sig til en liden aftenkoncert i solnedgangen 
og nogle nummere i de tidligste morgentimer. Og naar ungerne er 
bleven saa store, at de kan sørge for sig selv, saa er Nordens korte 
