125 
retning, kan inklinationens torandring dog blive meget stor i tidens 
løb. Man ved endnu intet om aarsagen til de sekulære variationer. 
Det vilde visselig være af største betydning for astronomien, hvis 
man kunde finde lovmæssigheder i den sekulære forandring af magnet- 
naalens stilling og dermed af beliggenheden af jordens poler. Men de 
tidsrum, som maatte til forat kunne spore nogen væsentlig forandring, 
er altfor store til, at vi kan haabe nogen nytte deraf, hverken for os. 
selv eller for den følgende generation. 
Anderledes vil sagen stille sig. naar det lykkes at drage almin- 
delige resultater af G. Folgheraiters nyeste opdagelser.. Han har 
nemlig fundet, at det er muligt ved maaling af den magnetiske til- 
stand i gamle lerkar fra etruskergrave tilnærmelsesvis at bestemme 
den magnetiske inklination paa den tid, da disse kar blev Lrændt, nemlig 
i det 7de og 8de aarhundrede. 
Førend vi gaar nøiere ind paa Folgheraiters overordentlig sindrige. 
methode, vil vi i korthed torudskikke følgende: 
Bringes en umagnetisk staalstav i en saadan stilling, at den om- 
trent er parallel med den magnetiske inklinationsnaal, saa bliver den 
magnetisk. Denne af jordmagnetismen frembragte magnetisme for- 
svinder imidlertid, saasnart staven holdes lodret paa inklinationsret- 
ningen. Vedvarende magnetisk kan man gjøre den, naar man i den 
første stilling slaar paa den med en hammer; det samme opnaar man, 
naar man i samme stilling bringer den til glødning. 
OQgsaa jernholdigt ler bliver ved brændingen vedvarende magnetisk. 
Retningen af den magnetiske akse i et saadant lerstykke kan man 
uden vanskelighed beregne af fordelingen af den frie magnetisme paa 
legemets overflade; den falder, naar man under disse beregninger 
anbringer visse korrektioner, sammen med inklinationsretningen. 
Det samme, som er tilfældet med de lervarer, som brændes i vor 
tid, gjælder naturligvis for de i ældre tider brændte gjenstande; ogsaa. 
ved disse falder den magnetiske akse sammen med retningen af inkli- 
nationen. 
Det er Folgheraiters fortjeneste at have klargjort disse forhold. 
Han bestemte retningen af den magnetiske akse hos forskjellige ler- 
varer fra urgamle grave, hvis alder nøie kjendtes. Heraf kunde han 
finde retningen af den magnetiske inklination paa en tid, der laa over 
2 aartusener tilbage. Isandhed en beundringsværdig opdagelse! 
Af en række undersøgelser fra forskjellige etruskiske lergjenstande 
fra det 7de og 8de aarhundrede efter Kristus kunde Folghaiter drage 
den slutning, at den magnetiske inklination i Mellemitalien var meget. 
liden, og at fremfor alt at jordens magnetiske poler havde 
den omvendte af deres nuværende stilling. Endvidere 
fremgik det af undersøgelserne, at det magnetiske ækvator nogle aar- 
hundreder senere var langt fjernet fra det astronomiske ækvator og 
gik over Italien. 
Man kan ikke antage, at der ved de undersøgte lerkari løbet af 
den lange tid har foregaaet nogen forandring i beliggenheden af den 
magnetiske akse. Jordmagnetismen kan eller ikke have udøvet nogen 
