164 
saa vokser den kun meget kummerligt; giver man den mere deraf, 
saa finder en tilsvarende sterkere udvikling sted. Man kan altsaa 
sige, at planternes vekst retter sig efter, hvad den faar af det nærings- 
stof, der forekommer i mindste mængde i dens næring. Det er 
Liebig, grundlæggeren af agrikulturkemien, vi skylder opdagelsen 
af denne fundamentale lov om de mindste mængder. 
I de fleste tilfælde afhænger produktionen af plantesubstans af 
mængden af de i jordbunden tilstedeværende uorganiske kvælstof- 
forbindelser. Ved kvælstofholdig g'ødning kan som bekjendt plante- 
produktionen øges i ganske overordentlig grad. Dette sker imidlertid 
kun til et for vedkommende planteart karakteristisk maksimum. Udover 
dette maksimum virker videre tilsætning af kvælstofforbindelser som gift. 
I naturen forekommer de uorganiske kvælstofforbindelser i tre 
forskjellige former: i form af ammoniak, af salpetersure og salpeter- 
syrlige salte (mitrater og nitriter. Da ingen plante kan vokse uden 
i sine omgivelser at finde uorganiske kvælstofforbindelser, og da plan- 
terne endvidere jo danner den uundværlige forudsætning for dyrenes 
eksistens, saa er ogsaa alt liv paa vor jord i ganske væsentlig grad 
afhængig af tilstedeværelsen af disse kvælstofforbindelser. Det er da 
af vigtighed at tage kvælstoffets kredsløb i naturen nærmere i øiesyn. 
For de omtalte tre kvælstofforbindelser gives der, saavidt vi ved, 
kun tre kilder. For det første indeholder samtlige levende væsener 
kvælstofholdige substanser, nemlig eggehvidestoffer, der dels i levende 
live udskilles af legemet i form af stofvekselprodukter (urinstof o.s. v.), 
dels efter organismens død hjemfalder forraadnelsen. 
Først ved forraadnelsesprocessen bliver de eggehvidelignende sub- 
stanser overført til ammoniak og derpaa videre til nitriter og nitrater, 
hvorved de atter er bragt i en form, hvori de kan anvendes af plan- 
terne til dannelse af eggehvide. Denne hele forvandlingsproces af 
planternes og dyrenes kadavere til kulsyre, vand, kvælstofforbindelser 
og andre uorganiske stoffer, som man betegner med navnet forraad- 
nelse, finder imidlertid udelukkende sted ved livsvirksomheden af visse 
ganske bestemte bakterier. Er disse ikke tilstede, eller naar de ikke 
finder de fornødne for dem eiendommelige livsbetingelser, saa udebliver 
forraadnelsen og dermed nyttiggjørelsen for de kommende slegter af 
de i de døde kroppe tilstedeværende kvælstotholdige substanser. 
Men ikke alene spaltningen af eggehvidestofferne, men ogsaa for- 
vandlingen af ammoniak til salpetersyrling og dennes forvandling til 
