2 
169 
kan lønne umagen. Den virkelige produktion i Nordsøen er imidlertid 
endnu fuldstændig ubekjendt. I damme, der kan tømmes, kan man 
endvidere holde de unyttige medspisere borte, men i det aabne hav 
kan man ikke forhindre en hel del levende, for os unyttige, væsener 
fra at konkurrere sterkt med os om den i havet tilstedeværende næring. 
Af den grund er det indlysende, at et havomraade leverer mindre af 
nyttige produkter end en dam under ellers lige gunstige ernærings- 
forholde, og at den nuværende fangst i Nordsøen kun er en brøkdel 
af de i et aar virkelig producerede nyttige dyr. 
Da selv den bedste fiskeristatistik kun kan levere et omtrentligt 
holdepunkt og mere har relativ end absolut værd, saa er den mulighed 
ikke wudelukket, at fangsten er større, end den skulde være efter 
statistiken. For Stettiner Haff har jeg saaledes med den største om- 
hyggelighed prøvet statistiken og fundet, at der maa fanges omtrent 
2l19—3 gange saa meget, som statistiken angav. Selv om nu de for 
Nordsøen angivne tal kommer sandheden betydelig nærmere, saa inde- 
slutter de dog sikkerlig ikke alle havets produkter.  Saaledes er vis- 
selig ikke de store tangmasser medregnet, der undertiden af stormen 
kastes op paa stranden og der gjøres nyttige. 
Det vilde utvivlsomt være det mest rationelle i et aar netop at 
tage saamange nyttige produkter fra havet, som under naturlige for- 
holde kan erstattes i samme tid. Det er skadeligt saavel at fiske 
for meget som at fiske for lidet. Man maa altsaa se at faa en maale- 
stok for, hvorvidt fiskeriet kan drives uden skade i denne eller anden 
retning. Det er imidlertid kun muligt, naar man lærer at kjende den 
virkelige bestand. Til dette øiemed har Hensen indført en sindrig 
methode, ved hjælp af hvilken mængden af de ynglende fiske paa 
et bestemt omraade kan beregnes af antallet af de frisk lagte eg. 
Tankegangen er følgende. 
En stor del at nyttefiskene (torsk, fladfiske, brisling o. s. v.) 
lægger eg, som ikke synker tilbunds, men altid forbliver svævende 
i vandet. Man har grund til at tro, at disse omkringsvømmende eg 
maa være temmelig jevut fordelt i vandet paa grund af selve fiskenes 
fordeling og paa grund af vandets bevægelser ved vind, strøm og 
bølger. Naar man nu sænker et net, der er finmasket nok til at kunne 
tilbageholde alle fiskeeg, ned til bunden og derpaa trækker det lodret 
op, saa faar man alle de fiske og fiskelarver, som findes i denne saa- 
ledes affiltrerede vaudsøile. Af eggenes fordeling kau man praktisk 
