174 
1. Kystomraader: 
a) Gjennem flere aar: XKielerbugten. 
b) I alle aarstider i løbet af et aar: 
I den arktiske zone: Karajokfjord i det nv. Grønland, 
709 n. br. (af Vanhøffen). 
I Middelhavet, Messinastrædet (af Lohmann). 
I Troperne, bugten ved Ralum (Nypommern) 4" s. br. 
(af Dahl). 
e) I vintermaanederne (1888—89): 
Golfen ved Neapel (af Schitt). 
2. Dele af det aabne hav under fangstserieri løbet 
af en undersøgelsesreise: 
Den vestlige og østlige del af Østersøen (til Memel og 
Gotland). 
Den nordlige del af Nordsøen fra Skagen til Hebriderne. 
En stor del af Atlanterhavet under planktonekspeditionen 
(midten at juli—begyndelsen af november 1889). 
Omraadet mellem Lofoten og Nord-Spitsbergen paa fyrsten af 
Monacos ekspedition i juli og august 1898. 
Af resultaterne af disse undersøgelser vil jeg kun nævne to, 
der her kommer nærmere i betragtning. 
Det ene resultat bestaar deri, at ialmindelighed de grunde 
have er rigere paa plankton end de dybere. Af de 
sidste er atter sargassoomraadet ganske særdeles fattigt (1 august). 
Aarsagen hertil ligger i den hidtil omtalte lov om de mindste mængder. 
Paa grundt vand gjør bundens indflydelse sig gjældende, ligeledes 
fastlandet med sine afløb. I en ringe vandmasse kan planterne derfor 
disponere over forholdsvis rigelige mængder af anorganiske nærings- 
stoffer, mens næringen i de dybere omraader af oceanet er fordelt 
over en større vandmasse, og derfor kun i større fortynding bydes 
planterne, der alene lever i de øvre lag. Den næring, som findes i 
de større mørke dyb, kan derimod ikke umiddelbart udnyttes at 
planterne. Derved at de store havstrømme ogsaa stryger langs kysterne, 
fører de nye næringsstoffer med sig til de øvre vandllag paa det aabne 
hav, saaat disse dele af oceanet, som krydses af strømme, kan producere 
forholdsvis mere end det strømstille Sargassohav, 1 hvis centrale dele 
næringsbetingelserne synes at være særlig ugunstige. 
Det vilde være af stor vigtighed ved kemiske undersøgelser at 
