179 
er ligeledes sterkt bøiet i hofte- og knæleddet. Det er den samme 
stilling, som fosteret indtager i livmoderen, og man har her efter den 
almindelige antagelse at gjøre med en foreløbig fastholden af denne 
for fosterperioden karakteristiske stilling. Det spørgsmaal ligger da 
nær, om der ogsaa for den menneskelige olding gives en saa at sige 
naturlig holdning, der er betinget af oldingenaturen. Noget svar 
herpaa kan vi selvfølgelig kun faa ved at betragte naturfolkene. Thi 
i modsætning til vore nyfødte, der naturligvis fører sig fuldkommen 
naturligt, staar vore oldinge under kulturens imdflydelse, og de er 
underkastet den fremmede magt, der ligger i skik og brug. Under 
disse omstændigheder vil det være af stor interesse at høre en leilig- 
hedsvis bemerkning af v. d. Steinen, der i en reiseberetning skildrer 
sit ophold hos aht-indianerne. TI denne stammes landsby traf han 
urgamle mænd og kvinder, der beskrives af ham paa følgende maade: 
» Ubevægelige i en hugende stilling med arme og ben tæt indtrukne 
til kroppen, indhyllet i et blaat eller rødt uldtæppe, saa at øieregionen 
og et par hvide haardotter er det eneste, som er synlig af det ganske 
utrolig rynkede ansigt. De ligner endog til forveksling peruanske 
mumier. Man kommer uvilkaarlig paa de tanker, at den dødes sam- 
menkrogede stilling ikke alene ikke som paastaaet er fosterets stilling, 
som atter vender tilbage, men at det er den stilling, som er karak- 
teristisk for den frysende, tænderhakkende, aandssvage olding, der er 
færdig med livet.* Her udtales altsaa ligetil den formodning, at den 
hugende stilling er noget for oldingen typisk, og samtidig antydes det 
fysiologiske motiv, der vel foranlediger ham til at indtage hin eien- 
dommelige stilling; det er hans tilbøielighed til at fryse. I virkelig- 
heden er legemets overflade hos gamle folk meget tilbøielig til at 
at kjøles; da den sammenbøiede stilling netop er den, hvorved orga- 
nismen lider det mindste varmetab, saa er det ikke usandsynligt, at 
oldingen af naturen har denne tilbøielighed til at indtage denne for 
ham behageligste stilling. Nu er forøvrig denne tilbøielighed til af- 
kjøling ogsaa eiendommelig for mennesket i dets tidligste levetid; jo 
nærmere barnet er fødselsterminen, desto lettere bliver det koldt. Der- 
for kan man meget godt antage, at barnets vedligeholdelse af foster- 
stillingen ikke alene er en vanesag, men tillige udtrykket for et vist 
instinkt; denne holdning er formodentlig den, som er den hensigts- 
mæssigste i kampen for tilværelsen, og derfor har den ved arv som 
en stadig vane udviklet sig til den dag idag. I samme retning maa 
