181 
dommen lader sig kort og træffende definere som vekstperioden, det 
vil sige, den periode, hvor cellerne formerer sig under organismens 
bygning. Vanskeligere er det i fysiologisk henseende at definere 
alderdommen og at fastsætte nogen bestemt grændse for den. Kun 
følgende kan siges om den: Den er ikke strengt knyttet til et bestemt 
antal aar; de mangfoldigste omstændigheder betinger dens tidligere 
eller sildigere indtræden. 
Naar man bortser fra den almindelige tilbagegang, saa optræder 
der ingen for alle fælles forandringer. Forandringer viser sig hos den 
ene i det væv hos den anden i et andet væv eller organ. Ogsaa 
dette staar under indflydelse af de forskjelligste faktorer, saaledes 
arvelig disposition, og frem for alt den større eller mindre slitage, 
som vedkommende organ er underkastet. Herut kommer de særdeles 
hyppige tilfælde af forandringer i blodkarrene med aarene, da cirkula- 
tionssystemet jo ikke hviler et eneste minut i livet og heller ikke 
nogensinde nedsættes i nogen særlig grad. Til alderdommens væsen 
hører hyppige sygdomsfænomener. Nu lader det sig i virkeligheden 
eftervise, at den aldrende celle ikke sjelden antager den unge celles 
karakteristiske eiendommeligheder, at det tildels er de samme fæno- 
mener i cellelivet, som i barndommen betyder udvikling, kraft, sundhed 
og liv, der i alderdommen betyder tilbagegang, svækkelse, sygdom og 
død, at, med andre ord, naturen delvis bruger de samme midler for 
paa den ene side at danne og opbygge organismen og paa den side 
nedrive og ødelægge den. 
Vi har defineret barndommen som vekstens tid. Denne vekst 
foregaar dels ved en forstørrelse af cellerne, men i overveiende grad 
ved en formering, idet der af de forhaandenværende celler stadig op- 
staar nye. Denne vekst er endvidere karakteriseret ved en plan- 
mæssig harmonisk udvikling mod et bestemt maal. Med ungdommens 
ophør har celleformeringen væsentlig udspillet sin rolle 1 det fysiologiske 
liv; den finder vistnok endnu sted, forsaavidt der handles om erstat- 
ning af ødelagte bestanddele. I det høieste forekommer der endnu 
en celleformering ved dannelse af fedtvæv, altsaa en ophobning af 
luksusmateriale. I alderdommen er der ikke tale om nogen almindelig 
celleformering. 
Alderdommens merke er derimod indsvinden af vævene og en 
tilbøielighed hos cellerne til at skrumpe ind. —Alligevel kan der med 
den almindelige ødelæggelse leilighedsvis opdukke processer, der i sig 
