182 
selv ikke betyder andet end en sterk cellevekst, og det af en saadan 
yppighed, at de umiddelbart minder om veksten i barndommen. —Vist- 
nok er formaalet for denne vekst ikke organismens opbygning; virk- 
ningen af celleveksten er her derimod forstyrrende og ødelæggende; 
og dette karakteriserer maaske denne vekst desto mere som et alder- 
domsfænomen. | 
Typen paa saadanne tilfælde af yppig cellevekst i alderdommen 
er kræft. Som bekjendt optræder der under denne en sterk celle- 
vekst. Dens ondartethed bestaar deri, at de syge dele vokser ind i 
de omgivende væv og organer; og idet cellekim med blodet føres 
omkring i legemet, kan sygdommen derved udbrede sig til andre 
steder af legemet. ZEndnu har man ikke fundet aarsagen til disse 
kræitprocesser. I den nyeste tid har man opstillet formodninger om, 
at det skulde være parasiter (bakterier, plasmodier o. s. V.), der var 
den egentlige aarsag, men det har hidtil ikke ført til noget resultat. 
Et af de mest paafaldende fænomener under kiæft er altid den 
totale forandring af cellernes karakter, deres pludselige og voldsomme 
tilbøielighed til at formere sig hurtig. Dette er et saa iøinefaldende 
fænomen, at det som bekjendt har givet anledning til den hypothese, 
at man her skulde have med celler at gjøre, der tilhørte det aller- 
tidligste udviklingstrin og hele livet igjennem var forblevet paa dette 
embryonale trin, og at de nu viste sin for den embryonale periode 
eiendommelige evne til at formere sig. Denne hypothese lader dog 
mange ting uopklaret; hvorfor tager saaledes kræften med særlig for- 
kjærlighed sit udgangspunkt fra visse legemsdele. Det, som er fælles 
for alle disse dele, er den omstændighed, at det er steder, som paa 
grund af deres anatomiske beliggenhed eller af andre grunde meget 
let og hyppig er udsat for insulter og irritation af den forskjelligste 
slags. Dette synes jo at tyde paa, at fænomenet betinges af en 
slags slitage, altsaa er et fænomen, karakteristisk for alderdommen. 
Vistnok kan man herimod indvende, at kræft ikke er nogen sygdom, 
der udelukkende forekommer i den høiere alder. Den kan tvertimod 
leilighedsvis forekomme allerede i det tredie ja endog i det andet 
leveaar. Imidlertid er der ogsaa andre lokale alderdomsfænomener, 
der hos mange individer allerede kommer temmelig tidlig tilsyne f. eks: 
haarets graanen. Arveligheden spiller ogsaa en stor rolle ved kræft- 
sygdomme. Efter denne theori skulde ultsaa kræft bestaa i, at visse 
cellegrupper havde en ved arv betinget disposition til at udarte senilt. 
