191 
Dr. Beer kommer til det resultat, at der ikke foreligger nogen 
grund til at antage, at krebsenes statocyster har noget med hørsel- 
funktionerne at bestille. Det er i saa henseende ligegyldigt om de 
indeholder eller ikke indeholder statolither, disse konkrementer som. 
hidtil har været kaldt hørestene. Da det nu er sikkert paavist, at 
disse organer kun har en bevægelsesfunktion, bør de for fremtiden 
kaldes ,statocyster* og ,statolither* istedetfor ,,otocyster* og ,,0t0- 
lither, som de tidligere kaldtes. 89. 
, Naturwissenschaftliche Wochenschrift*. 
Digre hagelkorn. I de første dage af juli 1897 rasede der et 
voldsomt uveir ledsaget af svære hagelbyger i Steyermark. Den 2den 
juli herjede en hagelbyge i Bröckl i Kårnthen, hvorunder der faldt 
isklumper, der havde en længdediameter af 5—13 cm. Under bygen, 
der varede i 19 minuter, sank temperaturen hele 259, fra 320 til 70 
Endnu sværere hagelstene faldt den følgende dag i Obersteier- 
mark. Enkelte af disse stene veiede 0.8—1.0 kilo og havde et tver- 
snit af 14—15 cm. I Ottendorf skal haglene endog have havt en 
størrelse og form som de kugler, man bruger paa keglebanerne. En 
af disse kugler veiede 1.1 kilo, skjønt der var slaaet et stort stykke 
af den. De kom farende som rene projektiler og trængte indtil /, 
meter ned i jorden. En eneste af disse kugler kunde knuse 7—8 
tagsten. I de omliggende fjelde skal der endog være faldt hagel- 
stene, der veiede 11/, kilo. 
Det er sjeldent, at hagelkornene veier mere end */» kilo; men 
baade fra den ældre og den nyere tid har man beretninger om hagel- 
korn eller rettere hagelstene, der veiede mere end 1 kilo. 3 pund 
svære stene faldt saaledes 17389 i Wirzburg, i Krems 1719 veiede 
de 6 pund og i Naumo 1717 endog 8 pund. I 1740 faldt der i 
i Rom hagel af størrelse som et strudseg. I 1822 ved Bangalose i 
Bengalen var isstykkerne af en melons størrelse. Ved Bolagna 1537 
veiede de endog 28 pund. Denne sidste angivelse er dog muligens 
noget tvivlsom. 
Til de absolut usandfærdige historier hører de beretninger om 
isblokke af digre dimensioner, som vi undertiden finder omtalt i aviser 
og tidsskrifter. Til eksempel fortaltes i sin tid, at i 1802 faldt der 
ved landsbyen Putzemichel i Ungarn en firkantet isklump, der var 3 
fod lang, 38 fod bred, 2 fod tyk og veiede 11 centner. Tæt ved 
fandtes endog en blok, der var saa stor som en reisekuffert. Men 
ogsaa fra vor tid har vi lignende beretninger. I august 1882 fandt 
man i Kansas efter en hagelbyge en 80 pund vægtig isklump. De 
gamle krønikere sætter dog rekorden: i aaret 824 fandtes ved Autun 
i Frankrig et isstykke, der var 15 fod langt, 7 fod bredt og 2 fod 
tykt, og ved Seringapatam i Indien endog en isblok, der var saa stor 
som en elefant. 
Som rene fantasifostre kan man dog ikke betragte disse beret- 
ninger. Det er vel høist usandsynligt, at saadanne ismasser kan dan- 
nes i fri atmosfære, men paa den anden side er det eiendommeligt, at 
