200 
kaalfugl, hvis vinger paa underfladen har fremtrædende grønne aarer 
med brede graa rande. Hos nogle smaa engsommerfugle, som kaldes 
blaafugle eller aleksis eller strøpunkter er hos hannerne vingernes 
overflade glinsende blaa, men paa underfladen er vingerne hos begge 
kjøn oversaaet med smaa, forskjellig farvede pletter, bvorved de 
bliver mindre kjendelige mellem engens blomster. Hunnerne er mindre 
iøinefaldende, da vingerne paa overfladen er brune. Wallace mener, 
at hvis man nøiere iagttog sommerfuglenes levevis og de planter, paa 
hvilke de hviler, vilde man finde endnu flere overensstemmelser imel- 
lem deres farver og de planter, paa hvilke de pleier at sætte sig for 
at sove. Et eksempel herpaa afgiver den lille smukke aurorasommer- 
fugl.) Hannernes vinger er paa overfladen hvide med sorte spidser, 
mens hannerne indenfor den sorte spids har et bredt orangerødt belte; 
men begge kjøn har paa den lyse underside en mængde friskgrønne, 
uregelmæssige pletter. Om aftenen sætter aurorafuglen sig ofte paa 
blomsterskjermene af den vilde kørvel, og her kan den om natten 
hvile i ro; thi vingernes undersider falder i farve sammen med de 
grønne kørveiblade og de smaa, hvide blomster, saa det er vanskeligt 
at opdage dyrene. 
Nogle af de merkeligste eksempler paa beskyttelseslighed afgiver 
ifølse Wallace nogle meget almindelige indiske dag-sommerfugle, som 
kaldes kallimafugle. Vingernes overside er hos disse store sommer- 
fugle meget iømefaldende; de er nemlig blaa med brede røde baand; 
men paa undersiden har arterne af denne slegt matte brune eller graa 
farver, og da vingerne ender spidst og er udstyret med mørke ribber, 
ligner de aldeles et vissent blad, og da Wallace lagde merke til, at 
sommerfuglene aldrig hvilede paa grønne blade, men altid imellem vis- 
sent løv, var det neppe muligt at opdage dem (fig. 27). 
Andre sommerfugle sværmer i tusmørke eller om natten. De eri 
mange henseender forskjellige fra dagsværmerne. Deres krop er tyk 
og plump, og naar de hviler, bøier de ikke vingerne opad imod hin- 
anden, men de holder dem i vandret stilling, og de fleste dækker 
bagvingerne med forvingerne. De første kan have smukke tegninger, 
men de sidste er mat farvede, brune eller graa. Dette er af vigtighed 
for disse sværmere; thi de hviler om dagen blandt andre steder paa 
grene og stammer, som de ofte, især naar disse er dækkede med lav- 
1) Anthocharis cardamines. 
